ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Гапонюк І.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, -

ВСТАНОВИВ:

06.03.2024 року позивач ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в особі представника Мостовенко О.І. звернулися до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 21.09.2020 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» був укладений договір про надання фінансових послуг № 512. Відповідно до умов Договору, відповідач отримала кредит в сумі 4000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, з терміном повернення 16 днів. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виконало свої обов`язки за Договором та надало відповідачу кредитні кошти. 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» отримало право грошової вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_2 за кредитним договором № 512 від 21.09.2020 року. У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги на користь ТОВ «Коллект Центр», зокрема і до ОСОБА_2 за кредитним договором № 512 від 21.09.2020 року, на підставі договору про відступлення права вимоги від 10 березня 2023 року.

У зв`язку з невиконанням умов Договору, у відповідача виникла заборгованість в сумі 34414,04 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 3996,87 грн, та заборгованості за відсотками - 30417,17 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту та судові витрати по справі.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.03.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

16.04.2024 року, через канцелярію суду відповідач подала відзив на позовну заяву в якому у задоволенні позовних вимог просила відмовити, посилаючись на те, що позивач просить стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 34414,04 грн та надає розрахунок заборгованості за кредитним договором за період користування кредитом строком 436 днів, разом з тим строк кредитування за вказаним договором становить 365 днів, що визначено та погоджено сторонами. Для обрахуванням реальної суми боргу за кредитним договором необхідно від суми 34414,04 грн відняти 21782,00 грн (відсотки за 71 день, що не входять до строку кредитування) та отримуємо 12632,00 грн (реальна сума заборгованості за 365 днів користування кредитом). Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору, в період з жовтня 2020 року по травень 2021 року сплачено 16874,10 грн, що підтверджено самим позивачем, тобто зобов`язання за кредитним договором виконано належним чином. Стосовно витрат на правничу допомогу, вважає їх завищеними та неспівмірними із складністю справи, виконаною роботою, ціною позову та часом витраченим на надання відповідних послуг.

21.05.2024 року, через підсистему «Електронний суд» представник позивача надіслав письмові пояснення в яких зазначив, що відповідач у своєму відзиві на позов не спростував доводи позивача щодо недоведеності суми заборгованості за наданим розрахунком за даним Договором позики. Доводи представника відповідача є нічим іншим як непогодженням з сумою заборгованості, без належного правового обґрунтування, з урахуванням визначеності правомірності правочину. Таким чином, позивачем надані усі можливі докази наявності заборгованості відповідача перед позивачем, в той час як відповідач жодним чином не спростував доводи позивача та не надав аргументованих доводів своєї позиції. Крім того, позивачем були надані достатні та допустимі докази щодо витрат на правову допомогу, які були понесені позивачем зв`язку зпред`явленням позову до відповідача про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Просив позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання представник позивача не з`явився, розгляд справи просив проводити без участі представника.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала та в їх задоволенні просила відмовити.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

При розгляді справи, судом встановлено, що 21.09.2020 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання фінансових послуг №512 «Стандартний». Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 512Z.

Згідно укладеного договору позивачем в порядку встановленому п. 1.1 договору надано позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 4000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.

Згідно п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 3,64%; починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 5,02%; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 7,67% порівняно з процентною ставкою. Тип процентної ставки - фіксована.

Відповідно до пп. 1.4.1., 1.4.2. договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

Згідно п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії договору): 1 рік.

На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 4000,00 грн.

Дана обставина підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей» за від 12.01.2024 року, згідно якого на підставі укладеного між товариством і ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» 21.09.2020 здійснено переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику, у сумі 4000,00 грн.

Згідно ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7,12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання фінансових № 512 від 21.09.2020, що був укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_2 . Відповідно до витягу з реєстру боржників передана сума заборгованості за вищевказаним договором склала 34414,04 грн.

10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору про відступлення права вимоги № 10-03/2023, в тому числі за Договором про надання фінансових № 512 від 21.09.2020, що був укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_2 . Відповідно до витягу з реєстру боржників передана сума заборгованості за вищевказаним договором склала 34414,04 грн. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Таким чином, до ТОВ «Коллект Центр» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за Договором про надання фінансових № 512 від 21.09.2020 року.

Як зазначив представник позивача, відповідачем були порушенні умови договору і за нею рахується заборгованість у розмірі 34414,04 грн, що складається з: заборгованість за тілом кредиту - 3996,87 грн, заборгованість за процентами - 30417,17 грн.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Згідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором.

Як вбачається з заяви-анкети, що є Додатком № 1 до Кредитного договору № 12 визначено та погоджено сторонами кредит на суму 4000,00 гривень, строком на 365 днів з правом повернення достроково. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 12 від 21.09.2020 року період нарахування відсотків вказано з 21.09.2020 року по 30.11.2021 року, а саме 436 днів, що на 71 днів більше ніж строк кредитування. За 71 день користування кредитом відповідачу нараховано суму до сплати в розмірі 21782,00 грн. За математичним підрахунком, реальна сума заборгованості за 365 днів користування кредитом становить 12632,00грн. Разом з тим, як вбачається з вказаного розрахунку заборгованості в період з жовтня 2020 року по травень 2021 року відповідачем сплачено 16874,10 грн, тобто зобов`язання за кредитним договором виконано в повному обсязі.

Крім того, як вказано в п. 1.2 кредитного договору, кредит надається на строк, зазначений у анкеті-заяві та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Однак позивачем не надано суду вище вказаного графіку платежів, відтак оцінити всі умови договору в їх сукупності немає можливості.

Оскільки обов`язок з доказування заявлених обставин покладається на ту сторону, яка їх стверджує, тому з вище викладеного випливає, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається в позовній заяві, щодо повного змісту кредитного договору і факту видачі кредитних коштів (належного виконання кредитором своїх зобов`язань за договором).

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Верховний Суд у постанові від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 вказав, що відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

КЦС ВС у названій постанові вказав, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Враховуючи вище викладене, оскільки позивачем не надано достатніх доказів на обґрунтування заявлених ним позовних вимог, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. 4,11,12,13,76-81,89,141,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.526,610,611,1049,1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», , місцезнах.: м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент.номер - НОМЕР_1 , зареєстр.: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за договором залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 27.05.2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей