15.05.2024 Провадження по справі № 2/940/31/24
Справа № 940/1008/23

РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судового засідання Мудрик Н.А.

представника позивача адвоката Безуглої І.С.

відповідачки ОСОБА_1

представника відповідачки адвоката Неживка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дітей,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить:

1) виключити відомості про нього, як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції у Київській області 12 липня 2013 року за № 92;

2) виключити відомості про нього, як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції у Київській області 31 березня 2011 року за № 53.

Позовна заява мотивована тим, що з 2010 року позивач ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_1 .

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 23.11.2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Під час шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач стверджує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є дітьми лише відповідачки ОСОБА_1 та не мають до нього жодного відношення, з відповідачкою не проживав разом ще з 2012 року. Маючи сумніви щодо свого батьківства, запропонував відповідачці провести генетичну експертизу, на що остання відмовилась.

За таких обставин, ОСОБА_2 просить виключити запис про своє батьківство з актового запису про народження дітей.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 06.09.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

21.09.2023 року від відповідачки ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, вказуючи, що позивач, навіть будучи переконаним, що не є батьком дочки ОСОБА_5 , так як не проживав із нею в період зачаття дитини, все одно подав заяву про реєстрацію народження дочки.

Крім того, відповідачка стверджує, що на момент подачі заяви про реєстрацію народження дочки ОСОБА_5 , позивач знав, що не є її біологічним батьком, так як дійсно вони не проживали разом, тому ОСОБА_2 не має права оспорювати батьківство.

Крім того, щодо позовних вимог в частині вимог про виключення ОСОБА_2 , як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_4 , то відповідачка ОСОБА_1 у відзиві вказує, що позивач є біологічним батьком ОСОБА_6 .

З огляду на зазначене, відповідачка вважає доводи позивача щодо оспорювання батьківства необґрунтованими та безпідставними (а. с. 32-40).

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 03.10.2023 року у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження.

22.01.2024 року на адресу Тетіївського районного суду Київської області надійшов висновок експерта № 103-237-2023 від 12.01.2024 року.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 23.01.2024 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 21.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Безугла І.С. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Неживок І.В. у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог в частині виключення відомостей про батьківство ОСОБА_2 стосовно дочки ОСОБА_3 . У частині виключення відомостей про батьківство ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_4 відповідачка ОСОБА_1 визнала позовні вимоги.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 15.06.2010 року позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 23.11.2012 року у справі № 1026/2161/12 шлюб між сторонами розірвано (а. с. 13).

Згідно з повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 12).

Згідно з інформацією з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 8 від 29.08.2023 року, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 31 березня 2011 року складено відповідний актовий запис № 53. Державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України на підставі заяви батька ОСОБА_2 (а. с. 8-9).

Згідно з повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 11).

Згідно з інформацією з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 6 від 29.08.2023 року, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що 12 липня 2013 року складено відповідний актовий запис № 92. Державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України на підставі заяви батька ОСОБА_2 (а. с. 6-7).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 13.09.2021 року у справі № 940/613/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 31.05.2021 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 14-16).

Згідно з результатами висновку експерта № 103-237-2023 від 12.01.2024 року, біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , народжених ОСОБА_1 , виключається (а. с. 60-62).

Крім того, у ході судового розгляду судом були допитані свідки, які є близьким оточенням сторін.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона є рідною сестрою позивача ОСОБА_2 . Про те, що ОСОБА_5 не є дочкою її брата вона не знала. Пояснила, що сторони з березня 2012 року розійшлись та не проживали разом, але продовжували зустрічатись. ОСОБА_8 дуже любив ОСОБА_9 , дітей він вважав своїми, завжди піклувався про них. Жодних сумнівів про те, що ОСОБА_5 не його дочка позивач їй не висловлював. На сімейних святах сторони були разом як родина.

Свідок ОСОБА_10 показала, що відповідачка є її племінницею. З позивачем знайома приблизно 13 років. ОСОБА_8 та ОСОБА_11 постійно розходились та сходились. Більше півроку сторони разом не проживали. У сімейному колі неодноразово обговорювалась тема, що ОСОБА_5 не є дочкою ОСОБА_8 , але прямим текстом це не озвучувалось. Матір ОСОБА_12 знала, що ОСОБА_5 не є дочкою позивача. ОСОБА_11 особисто розповідала їй, що ОСОБА_8 начебто знає, що ОСОБА_5 не є його дочкою.

Свідок ОСОБА_13 показала, що вона є колишньою свахою батьків відповідачки. Інколи зустрічалась з батьками позивача на спільних сімейних святах. Їй відомо, що сторони часто сварились та деякий період не проживали разом. В цей час ОСОБА_11 проживала в с. Денихівка з іншим чоловіком. Одного разу навіть вона їздила разом з матір`ю відповідачки шукати ОСОБА_9 в ОСОБА_14 , щоб забрати додому. Запам`ятався момент, коли ОСОБА_5 було два-три місяці вона разом з ОСОБА_15 , її матір`ю та батьком позивача однією машиною їздили до лікарні і матір ОСОБА_12 сказала при всіх, що це не секрет, що ОСОБА_5 не є дочкою ОСОБА_8 . Тому вона вирішила, що це їх сімейні питання, але дивувалась, що ОСОБА_8 та його батьки так гарно відносяться до ОСОБА_5 , знаючи, що вона не дочка ОСОБА_8 . Особисто ОСОБА_8 не казав ніколи їй, що ОСОБА_5 не є його дочкою.

Свідок ОСОБА_16 , яка є матір`ю відповідачки, повідомила суду, що коли весною 2012 року позивач та відповідачка розійшлись, у період з березня 2012 року по листопад 2012 року дочка проживала з ОСОБА_17 в с. Денихівка. Чи зустрічалась ОСОБА_11 з ОСОБА_8 в цей період їй не відомо. В кінці грудня 2012 року сторони помирились та знову почали проживати разом. На цей час ОСОБА_11 вже була вагітна. ОСОБА_8 забирав ОСОБА_9 з дитиною з пологового будинку як батько дитини. Жодних обговорень особисто з ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_5 не його дочка не було. Лише 31.12.2023 року вона запитала у матері ОСОБА_8 навіщо вони подавали на ДНК експертизу, якщо всім було відомо, що ОСОБА_5 не є його дочкою.

Свідок ОСОБА_18 , який є батьком позивача, повідомив суду, що ОСОБА_8 та ОСОБА_11 проживали разом. У період з 2012 по 2013 роки між ним були сімейні непорозуміння, але конкретно йому нічого не відомо. У нього не було сумнівів в тому, що ОСОБА_5 не є його онукою. У дівчинки були проблеми з здоров`ям, часто їздили до лікарні, але жодних розмов про те, що ОСОБА_5 не є дочкою ОСОБА_8 , він не чув. Особисто з ним ніхто не обговорював питання, що ОСОБА_5 не є дочкою його сина.

Предметом спору у цій справі є оспорювання батьківства позивачем ОСОБА_2 , який записаний батьком дітей.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 121 Сімейного кодексу України (надалі СК України) права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ч. 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Відповідно до ч. 2 статті 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Відповідно до ч. 5 статті 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України).

Предметом доказування у спорі про оспорювання батьківства, особою, яка записана батьком дитини (позивачем), є доведення відсутності кровного споріднення з дитиною, а також необізнаність позивача в момент реєстрації, що він не є біологічним батьком дитини.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивач (особа, яка оспорює батьківство) має надати докази, що він не є батьком дитини, а також, що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є її батьком.

Відповідно до ч. 3 статті 12, ч. 2 статті 77, статті 81 ЦПК України відповідачка має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Отже, якщо позивач стверджує, що в момент реєстрації себе батьком дитини не знав, що не є її батьком, то відповідачка має надати докази на спростування таких тверджень.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 статті 82 ЦПК України).

Так, посилаючись на частину 1 статті 136 СК України, позивач ОСОБА_2 просив виключити запис про нього, як батька дітей з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції у Київській області 12 липня 2013 року за № 92, та з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції у Київській області 31 березня 2011 року за № 53.

У ході судового розгляду справи відповідачка ОСОБА_1 визнала позов в частині вимог про виключення відомостей про ОСОБА_2 , як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції у Київській області 31 березня 2011 року за № 53.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Отже, враховуючи, що відповідачка ОСОБА_1 визнала позов у частині вимог про виключення відомостей про ОСОБА_2 , як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції у Київській області 31 березня 2011 року за № 53, і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне задовольнити позов у цій частині.

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_1 заперечила,що при реєстрації себе батьком дитини, позивач ОСОБА_2 не знав, що він не є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказуючи, що з березня 2012 року з позивачем не проживали разом і не підтримували інтимних стосунків, оскільки вона мала стосунки з іншим чоловіком. У подальшому, на момент відновлення стосунків з позивачем, а саме в кінці грудня 2012 року, вона вже була вагітна, про що було відомо позивачу, а також відомо те, що вагітна від іншого чоловіка.

Водночас, позивач ОСОБА_2 у своїх поясненнях, наданих у ході судового розгляду справи, вказував, що разом з відповідачкою не проживали, але мали інтимні стосунки у 2012 році, тому був впевнений, що він є біологічним батьком ОСОБА_5 .

При цьому встановлено, що навіть не проживаючи разом з відповідачкою ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2 , як батько, подав заяву до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції у Київській області про державну реєстрацію народження ОСОБА_5 .

Також, із змісту рішення Тетіївського районного суду Київської області від 13.09.2021 року у справі № 940/613/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів встановлено, що позивач ОСОБА_2 до матеріалів справи надав заяву від 13.09.2021 року про визнання позову про стягнення аліментів на утримання дітей, зокрема, Загородньої ОСОБА_5 .

Отже, на переконання суду, з огляду на зазначені обставини, на час реєстрації себе батьком дитини ОСОБА_5 , у позивача, вочевидь, були відсутні будь-які сумніви щодо свого батьківства і він добросовісно вважав себе біологічним батьком ОСОБА_5 .

Разом з тим, відповідачка не спростувала твердження позивача про те, що в момент реєстрації себе батьком дитини ОСОБА_5 він не знав, що не є її біологічним батьком.

Самі лише пояснення відповідачки ОСОБА_1 не можуть підтверджувати факту обізнаності позивача на момент реєстрації себе батьком про те, що ОСОБА_5 не є його біологічною дочкою. Відповідачка у цьому конкретному випадку є заінтересованою особою щодо відмови у задоволенні позову, а відтак, може використовувати, викладати та співставляти факти на власний розсуд. Однак, в будь-якому разі, повідомлені відповідачкою факти є лише її поясненнями, які в силу ч. 1 статті 81 ЦПК України підлягають доказуванню на загальних підставах.

Крім того, суд не бере до уваги пояснення свідків, допитаних у ході судового розгляду справи, оскільки ці свідки є родичами, членами сім`ї, близьким оточенням сторін та вони безпосередньо чи опосередковано заінтересовані у вирішенні справи на користь однієї із сторін, що викликає обґрунтовані сумніви у їх достовірності.

Також, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивач при реєстрації себе батьком дитини ОСОБА_5 знав, що він не є її біологічним батьком чи за обставинами справи не міг не знати.

Більш того, суд не може залишити поза увагою той факт, що відповідачка у відзиві вказувала, що переконана у батьківстві позивача стосовно сина ОСОБА_6 , проте після проведення експертизи визнала позов в цій частині. Такі обставини свідчать про можливу схильність відповідачки, принаймні в той період, до поліаморних поглядів щодо стосунків, а відтак не виключають можливість підтримання інтимних стосунків із позивачем у 2012 році.

Відтак, враховуючи наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши надані докази, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про виключення відомостей про позивача, як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції у Київській області 12 липня 2013 року за № 92, оскільки позивачем ОСОБА_2 доведено, що він не є біологічним батьком дитини Загородньої ОСОБА_5 , а також, що в момент реєстрації себе батьком дитини ОСОБА_5 він не знав, що не є її батьком, а відповідачкою ОСОБА_1 не спростовано цих тверджень позивача.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, статтями 121, 122, 126, 133, 136 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дітей задовольнити.

Виключити відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянина України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції у Київській області 12 липня 2013 року за № 92.

Виключити відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянина України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції у Київській області 31 березня 2011 року за №53.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 23 травня 2024 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК