242/741/24
РІШЕННЯ

Іменем України

22 травня 2024 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Носаль А.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Верченко Ольга Олександрівна, до ДП «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

01.05.2024 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» з 06.09.2010 року. Звільнений 21.03.2024 року за ч.2 ст.40 КЗпП України. Відповідач при звільнені нарахував, але не сплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, по день звернення до суду так і не сплачена відповідачем. У зв`язку з чим, просить стягнути з ДП «Селидіввугілля» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 64 210.31 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 73 542.24 грн., а також сплачений судовий збір.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти позовних вимог з огляду на наступне. Згідно довідки про нараховану та сплачену заробітну плату №01-04/853р від 15.04.2024, що мається в матеріалах справи, сума заборгованості Позивача складає 64210,31 грн. Причиною неможливості своєчасно та в повному обсязі провести розрахунок з Позивачем стало важке фінансове становище підприємства, а після 24 лютого 2022 року військова агресія Російської Федерації проти України. ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля», на якому працював Позивач, знаходиться на території, де проводяться активні бойові дії. Так згідно з Переліком територіальних громад, які розташовані в районі ведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, затвердженим наказом Мінреінтеграції від 22.12.2022 №309, Селидівська та Новогродівська міські територіальні громади Донецької області розташовані в районі ведення воєнних (бойових) дій. З метою забезпечення безпеки життя і здоров`я працівники вимушені евакуюватися в більш безпечні місця як на території держави, так і за її межами. Зменшився обсяг видобутку вугілля, присутні часті перебої з електропостачанням через руйнування енергетичної інфраструктури країною-агресором. У відсутність електрики, із зрозумілих причин, робота підприємства повністю припиняється, видобуток не ведеться взагалі, відповідно, із-за відсутності товару, яке виробляє підприємство, у останнього відсутні кошти та можливість виконувати свої зобов`язання, у тому числі, з виплати заробітної плати та інших виплат своїм працівникам. У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, системних ракетних обстрілів населених пунктів області, у тому числі м. Селидове, м. Новогродівка, які здійснюються державою-агресором та створюють суттєву загрозу життю та здоров`ю людей, керівництво Донецької обласної державної адміністрації через засоби масової інформації закликало мешканців області евакуюватись до більш безпечних регіонів України. Рішенням Кабінету Міністрів України від 29.07.2022 за ініціативою Мінреінтеграції В Україні створено Координаційний штаб обов`язкової евакуації з Донецької області. З 02.08.2022 почалася обов`язкова евакуація з Донецької області, яка триває на теперішній час. Більшість працівників Відповідача евакуювалися та/або знаходяться у відпустках без збереження заробітної плати, деякі вступили до лав Збройних сил України, територіальної оборони. Державне підприємство «Селидіввугілля» вживає всі можливі заходи для забезпечення в першу чергу своєчасної виплати заробітної плати працівникам підприємства та виконання судових рішень, однак зважаючи на воєнні дії в нашій Державі, критичну наближеність підприємства до зони бойових дій Шахту «Котляревську» було затоплено до критичної відмітки, що призвело до відсутності видобутку вугілля та його реалізації грошових коштів державного підприємства не вистачає для покриття усіх боргів. Керівництвом ВП «Шахта «Котляревська» здійснюються всі можливі заходи з вирішення питання щодо сплати працівникам шахти заборгованості із заробітної плати, що виникла станом на 01.04.2024, у тому числі й заборгованість по заробітній платі перед Позивачем. Вище зазначені обставини суттєво та негативно впливають на виробничу діяльність та фінансове становище Відповідача. Таким чином, ДП «Селидіввугілля» знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, має заборгованість перед бюджетом, кредиторами та деякими звільненими працівниками підприємства. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідач звертає увагу суду, що згідно табеля обліку використання робочого часу гірника очисного забою по дільниці №4 за березень 2024 року (копія витягу додається), Позивач у день звільнення 21.03.2024 не працював (не виконував свої трудові обов`язки), з 06.03.2024 по 21.03.2024 знаходився на лікарняному. У даному випадку є підстави стверджувати, що на Позивача не розповсюджується норма статті 116 КЗпП України, в тій її частині, яка вказує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Проте, дана стаття у повній мірі застосовується в тій частині, яка наголошує, що якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Крім того, відповідно до пункту 20 постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.09.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Вимога про розрахунок Позивачем у день звільнення не була подана. Заява про проведення з Позивачем остаточного розрахунку до Відповідача не надходила. Таким чином, оскільки у день звільнення Позивач не працював, а вимога про розрахунок до підприємства не надходила, за таких обставин, відповідно до норм статті 116 КЗпП України, позовна вимога ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 73542,24 грн., є безпідставною та не підлягає задоволенню. Відповідач вважає, що розмір позовних вимог Позивача є несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат (враховуючи також виплати за іншими судовими рішеннями) може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розмір. Просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 73542,24 грн.

Заяви та клопотання сторін.

Заяв та клопотань по справі не надійшло.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.05.2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07.05.2024 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 06.09.2010 року, звільнений 21.03.2024 року за ч.2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки.

Згідно довідки ВП «Шахта Котляревська» ДП «Селидіввугілля» від 15.04.2024 року, заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 станом на 15.04.2024 року складає 64210 грн. 31 коп.

Позивач надав усі можливі і наявні у нього докази в обґрунтування позову, відповідач доказів на спростування доводів позивача не надав, тому відповідно до ст.ст. 83, 84, 177 ЦПК України, суд погоджується з розміром заборгованості перед позивачем, вказаним у позові у розмірі 64210 грн. 31 коп.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ч. 1 ст. 47 КЗпП України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в стаття 117 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця.

Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що позивач не звертався до відповідача із вимогою про стягнення належних сум при звільненні та не працював 21.03.2024, а тим самим відповідальність відповідача відповідно до положень статті статей 116, 117 КЗпП України не настала, оскільки звернення позивача до суду із відповідним позовом є нічим іншим як вимогою позивача про проведення із ним остаточного розрахунку. Форма звернення працівника до роботодавця про проведення остаточного розрахунку з працівником при звільненні може бути виражена як шляхом звернення такого працівника із відповідним позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати, так і шляхом подання відповідної заяви до роботодавця, яка містить таку вимогу.

При визначені розміру середньоденної заробітної плати суд бере до уваги довідку ДП «Селидіввугілля» №01-04/853 від 15.04.2024 року, згідно якої середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 3064,26 грн.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100.

Позивач звернувся з вимогою про стягнення середнього заробітку за період з 21.03.2024 року(день звільнення позивача) по 26.04.2024 року(день звернення до суду з позовом) та, надавши свій розрахунок просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 73 542.24 грн. з розрахунку 3064.26 коп.(середньоденна заробітна плата) Х 24 (кількість робочих днів з часу звільнення по день звернення до суду із позовом).

Враховуючи, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, то до уваги слід прийняти зазначену позивачем суму середнього заробітку. Підстав для зменшення суми середнього заробітку суд не вбачає.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ч. 1 ст. 47 КЗпП України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в стаття 117 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні.

При зазначенні в резолютивній частині рішення висновку про оподаткування присуджених до стягнення сум, суд враховує, що відповідач має перед позивачем обов`язок по виплаті заробітної плати, згідно бухгалтерської довідки відповідача про суму заборгованості, де суми відображено вже з урахуванням проведених утримань податків, внесків й інших обов`язкових платежів.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, від сплати судового збору звільняються.

Позивач ОСОБА_1 у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Враховуючи те, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку у розмірі 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5,12, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , в інтересах якого діє адвокат Верченко Ольга Олександрівна, до Державного підприємства «Селидіввугілля», юридична адреса: Донецька область, м.Селидове, вул..Європейська, 41, про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» (), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі у розмірі 64210(шістдесят чотири тисячі двісті десять)грн.31 коп. із відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 21 березня 2024 року по 26 квітня 2024 року у розмірі 73542(сімдесят три тисячі п`ятсот сорок дві)грн. 24 коп. із відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць із відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку у розмірі 1211(одна тисяча двісті одинадцять)грн. 20 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» () в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.Г.Черков