ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1055/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №691/1427/23 Категорія: 305010000 Синиця Л. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіНовіков О.М., Сіренко Ю.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу виконавчого комітету Мліївської сільської ради на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19.04.2024(повний текст складено 19.04.2024, суддя в суді першої інстанції Синиця Л.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Мліївської сільської ради в особі відділу освіти, культури та спорту про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення з посади директора школи в розмірі 234 000,00 грн., мотивуючи про те, що рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04.05.2023 визнано протиправним та скасовано наказ №24-к від 28.08.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Старосільського ліцею Мліївської сільської ради за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи відповідно до п.1 ч.1 ст.41 КЗпП та поновлено на посаді директора ліцею на строк дії контракту від 30.06.2020, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2020 по 04.05.2023 з негайним виконанням рішення суду в частині поновлення на роботі. 08.05.2023 позивач подав до відповідача заяву про поновлення на посаді, яку відповідач не виконував і був поновлений лише після апеляційного перегляду рішення суду.

З дня звільнення 28.08.2020 по 22.08.2023 минуло 3 роки без шести днів. З ухвалення рішення суду про поновлення на посаді 04.05.2023 по 22.08.2023 минуло 109 днів. Відповідач не тільки незаконно звільнив, але й не виконував рішення суду про негайне поновлення на посаді директора школи. Незаконним звільненням та вимушеним прогулом за період з серпня 2020 по серпень 2023 року йому завдана моральна шкода в розмірі 234 000 грн., яка полягає: у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій. Порушенням прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Довелося присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Нехтування відповідачем права на працю, гідну заробітну плату порушило його законні права, сприймалося як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психолочічного дискомфорту, погрішення самопочуття, емоціного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача було порушено стан душевної рівноваги, для відновлення якого доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям працювати, для чого потрібен виважений стан емоціного спокою. Гострота цих переживань посилюється тим, що має загострене почуття справедливості. Внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені нормальні життєві зв`язки з партерами, друзями, яким змушений додатково пояснювати чому став менш привітним, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам. Тривала боротьба на захист прав виснажувала, викликала психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, викликало розчарування в діяльності як державних, та і органів місцевого самоврядування, що створює додаткове психічне напруження. Розрахунок моральної шкоди: за кожен місяць порушеного права, оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати, у січні місяці 2023 для працездатних осіб складало - 6 500 грн. (ст. 8 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2023 рік"). Починаючи з серпня 2020 (місяць звільнення) по серпень 2023 (місяць поновлення), минуло - 36 місяців. Таким чином: 36 місяців * 6 500 грн. = 234 000 грн. Щодо застосування такої величини, як "мінімальний розмір заробітної плати" за кожен місяць завдання моральної шкоди, то він визначений у постанові Верховного суду від 26.02.2020 р. у справі № 914/263/19. У зв`язку з цим, просив суд стягнути з Виконавчого комітету Мліївської сільської ради моральну шкоду в розмірі 234 000,00 грн.

06.02.2024 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог до 99 000,00 грн.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 19.04.2024 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 25 000,00 грн. Суд вказав, що такий розмір коштів буде відповідати рівню моральних страждань позивача, а також засадам розумності та справедливості.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав 17.05.2024 апеляційну скаргу, в якій вважаючи рішення ухваленим із неповним з`ясуванням та недоведеністю судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вказано на те, що позивачем не надано доказів, що звільнення його з роботи призвело до моральних страждань. Після звільнення позивач одразу працевлаштувався в іншому місці, він та його сім`я не залишилися без засобів на існування. ОСОБА_1 свідомо затягував розгляд справи про поновлення на роботі, що було оцінено судом апеляційної інстанції як недобросовісна поведінка. Одразу після поновлення на роботі, позивач отримав кошти, присуджені судом і звільнився, що свідчить про те, що він не мав наміру приступати до роботи. Метою позивача було якнайшвидше отримати кошти а не виконувати посадові обов`язки передбачені контрактом. На думку відповідача зацікавленість позивача у тривалості розгляду справи викликана розміром компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу та доводить його недобросовісність як працівника. Скаржник вважає, що наведені обставини спростовують спричинення позивачу моральних страждань, позивач не довів, що звільнення його з роботи призвело до моральних страждань, що слугувало б підставою для відшкодування моральної шкоди.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. У даному випадку предметом спору є вимоги про стягнення 99 000,00 грн.За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04.05.2023 у справі № 691/1090/20 задоволено позов ОСОБА_1 (позивача у даній справі), визнано протиправним та скасовано наказ № 34-к від 28.08.2020 року про його звільнення, поновлено на посаді директора ліцею на строк дії контракту від 30.06.2020 та вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача відповідних виплат у зв`язку із поновленням його на роботі. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

За результатами апеляційного провадження, постановою Черкаського апеляційного суду від 15.08.2023 рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення судового збору скасовано, прийнято в цих частинах нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.

Наказом Виконавчого комітету Мліївської сільської ради від 22.08.2023 № 22-к позивача поновлено на посаді директора ліцею з 22.08.2023.

Недотримання відповідачем вимог законодавства в частині поновлення на роботі призвело до завдання позивачу моральних страждань, для компенсації яких ним заявлено позовні вимоги в цій справі про відшкодування моральної шкоди.

Як, зокрема, вказував позивач, він мав докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав у спосіб звернення до суду, рішення суду тривалий час не виконувалося.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Так порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено у пункті 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Основного Закону України.

Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 (адміністративне провадження № К/9901/37372/18) зазначив, що «у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005 року)».

Аналіз чинного законодавства дає підстави для висновку, що інститут моральної шкоди має міжгалузевий характер, тому особливості його застосування можуть встановлюватися галузевим законодавством.

У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Верховний Суд України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12 сформулював основні підходи до відшкодування моральної шкоди у разі порушення прав працівника.

Так, Верховний Суд України вказав, що стаття 237-1 КЗпП України містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Норми КЗпП України не містять будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, шляхом повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 (провадження № 61-21511сво19) зазначено, що моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

За наявності порушення прав позивача в цій справі щодо незаконного звільнення позивача з роботи, що встановлено преюдиційним рішенням суду в цивільній справі та згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі ст.23 ЦК України здійснюється в обраний позивачем спосіб у вигляді одноразової грошової виплати.

Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства у сукупності із фактичним обставинами даної справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог у справі та відшкодування позивачу за рахунок відповідача завданої йому моральної шкоди сумою коштів у розмірі 25 00,00 грн., яка належним чином відповідатиме рівню моральних страждань позивача, а також засадам розумності та справедливості та враховуватиме факт порушення трудових прав позивача у зв`язку з незаконним звільненням з роботи з посади директора навчального закладу, що знаходиться в сільській місцевості, у якій особа, яка займає посаду директора школи, зазвичай, користується великим авторитетом та її звільнення з посади спричиняє більш виражені та стійкі моральні страждання для такої особи, в порівнянні з іншими.

У аспекті викладеного вище, слід відхилити апеляційні доводи скаржника про недоведеність позивачем, що звільнення його з роботи призвело до моральних страждань, як і те, що він одразу працевлаштувався в іншому місці, а тому він та його сім`я не залишилися без засобів на існування, адже для забезпечення належної реалізації своїх трудових прав особа була змушена звернутися до суду за судовим захистом, що викликало в неї почуття непевності та привело до наявності моральних страждань, необхідності шукати нову роботу.

Всі доводи апеляційної скарги були предметом вивчення судом першої інстанції, що вбачається зі змісту самого рішення. На кожен довід відповідача судом було надано обґрунтовану правову оцінку, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі зводяться до незгоди з ухваленим у справі рішенням, а доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана відповідачем апеляційна скарга не містить.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19.04.2024 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19.04.2024 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Мліївської сільської ради в особі відділу освіти, культури та спорту про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за відповідачем.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 05.06.2024.

Суддя-доповідач

Судді