Справа № 303/1437/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 травня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іванченко Анастасія Валеріївна, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 липня 2023 року у складі судді Мирошниченка Ю.М., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

У лютому 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 15 березня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_2 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної' системи було укладено електронний Договір № 3827434 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 та розміщених їх сайті https://creditplus ua/ru/documents. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 12 050,00 грн. Строк кредиту - 30днів. Дата повернення кредиту - 14.04.2021 року вказується в графіку платежів, що є додатком №1. 14.04.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, у зв`язку з чим, керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору такий договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. Надалі відповідач оплати за Кредитним договором не здійснювала.

18 жовтня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», як клієнтом, та товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», як фактором, було укладено Договір факторингу №18/10/2021, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

23 лютого 2022 року на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» було здійснено оплату на погашення боргу в розмірі 1 503 грн. 48 коп. У зв`язку з чим розмір заборгованості ОСОБА_2 складає 38 020 (тридцять вісім тисяч двадцять) гривень 52 коп.

11.07.2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №1, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором було повідомлено відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення. Отже, до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного Договору Факторингу №1 перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 38 020,52 грн. Станом на 29.08.2022 року заборгованість за Кредитним договором відповідача склала : сума кредиту 12 050 грн., сума процентів за користування кредитом - 25 970 ,52 грн., всього 38 020,52 грн.

За вказаних обставин позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» просило стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 15 березня 2021 року у розмірі 38020,52 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 липня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості у розмірі 38 020 (тридцять вісім тисяч двадцять) гривень 52 копійки, сплачений судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні заявленого позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції помилково всупереч ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зроблено висновок про передачу коштів на підставі довідок №5987-ВП від 17.08.2022 ТОВ «Вей Фор Пей», №15/080222 від 15.08.2022 року ТОВ «Українські фінансові операції», які не є первинними документами та не можуть бути доказами, що підтверджують передачу коштів ТОВ «Авентус Україна» відповідачу і сплату відповідачем заборгованості за кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні в режимі відео конференції представник апелянта адвокат Іванченко А.В. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлений. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у його відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково заявлений позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

Матеріалами справи установлено, що ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а. с. 5, 6).

15 березня 2021 року відповідачка ознайомилася з паспортом споживчого кредиту, інформацією про умови кредитування та орієнтовною загальною вартістю кредиту, наданими з урахуванням обраних нею умов кредиту (а. с. 15, 16).

Того ж дня відповідачка акцептувала оферту, внаслідок чого сторонами укладено договір № 3827434 (далі Договір) про надання споживчого кредиту (а. с. 8-10), сума якого становить 12050 грн. (п. 1.3). Строк кредиту 30 днів (п. 1.4).

Стандартна процента ставка становить 1,90% на день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2. Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п. 4.2. Договору.

Знижена процентна ставка 1,425% на день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк (п. 1.5, 1.5.1).

Укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і відключення до Веб-сайту/ІТС Товариства (п. 1.1).

За умовами Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту (п. 2.1). Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним (п. 9.2).

Договір містить реквізити сторін, зокрема прізвище, ім`я та по батькові відповідачки, серію та номер її паспорта, дату його видачі, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу реєстрації місця проживання, дату народження, номери телефонів і адресу електронної пошти, номер платіжної картки.

Паспорт споживчого кредиту, кредитний договір і графік платежів підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора М149990 15.03.2021 р. о 23.20.15.

На підставі договору на переказ коштів № ВП-20417-1 від 20.04.2017 р. ТОВ «ФК «Вей фор пей» за дорученням ТОВ «Авентус Україна здійснило успішний переказ коштів на картки клієнтів, зокрема 15.03.2021 р. на суму 12050 грн., маска картки НОМЕР_2 , код авторизації 052480, номер транзакції в системі WayForPay credatplus-16129005 (а. с. 17).

Пунктом 5.1 (3) Договору передбачено право кредитора укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договорами факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.

Згідно з договором факторингу № 18/10/2021 від 18 жовтня 2021 року право вимоги за кредитним Договором набуло ТОВ «Українські фінансові операції» (а. с. 19-23).

23 лютого 2022 року позивачкою на виконання кредитних зобов`язань перераховано на рахунок ТОВ «Українські фінансові операції» 1503,48 грн. (а. с. 28).

За договором факторингу № 1 від 11 липня 2022 року права кредитора за Договором перейшли до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (а. с. 31-34).

Заборгованість за кредитним договором станом на 29.08.2022 року становить: 38020,52 грн., з яких тіло кредиту 12050 грн., проценти за користування кредитом 25970,52 грн. (а. с. 24-26).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 15 березня 2021 року між сторонами був укладений в електронній формі кредитний договір № 3827434, умови якого кредитором виконані. Натомість відповідачка у передбачений договором строк заборгованість не повернула, зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої станом на 29.08.2022 р. складає 38020,52 грн., з яких тіло кредиту 12050 грн., проценти за користування кредитом 25970,52 грн.

Доводи відповідачки щодо непідписання нею договору за допомогою електронного цифрового підпису не можуть бути взяті до уваги, оскільки спірний договір укладено з використанням нею електронного підпису одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Договір містить персональні дані відповідачки, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, серію та номер її паспорта, дату його видачі, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу реєстрації місця проживання, дату народження, номери телефонів і адресу електронної пошти, номер платіжної картки.

Відповідачкою відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України не подано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що вказані дані надані не нею, а іншою особою, а також докази щодо неналежності їй банківської карти із зазначеними в договорі реквізитами, та доказів на спростування твердження позивача щодо того, що 23 лютого 2022 року нею здійснено платіж на виконання кредитних зобов`язань.

Безпідставними є також доводи відповідачки про неотримання нею коштів за кредитним договором.

Відповідно до п.2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Переказ коштів, виданих за договором здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яка відповідачем вказана особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджено копією довідки платіжного провайдера ТОВ «ФК «Вер Фор Пей» про перерахування коштів, який має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків, внесений в Державний реєстр фінансових установ, та який здійснив переказ коштів за дорученням ТОВ «Авентус Україна» відповідно до договору на переказ коштів №ВП-200417-1 від 20.04.17.

Тобто, переказ коштів відповідачу здійснено за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську карту № НОМЕР_1 , яка вказана самим відповідачем, що повністю спростовує твердження відповідача про неотримання нею коштів за кредитним договором.

Таким чином суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив заявлений позов.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн. у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч.1,4,5,6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Матеріалами справи встановлено, судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.

Відповідно до правового висновку викладених у постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20, від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додатково джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що протягом її перегляду судом апеляційної інстанції представником позивача подано тільки відзив на апеляційну скаргу. При цьому позиція позивача з часу розгляду справи судом першої інстанції не змінилась, додатково вивчати законодавство, що регулює спір у справі, представнику позивача не потрібно було, представник позивача не брав участі у розгляді справи судом апеляційної інстанції.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що сума правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 грн. є не співмірною із складністю справи та наданими адвокатом послугами, є непропорційно великою та завищеною, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому приходить до висновку про наявність правових підстав для її зменшення до 3000 грн.

Керуючись ст.ст.374,375,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іванченко Анастасія Валеріївна, залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 липня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правову допомогу у суді апеляційної інстанції. В решті відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 20 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: