Справа № 462/4237/24
провадження 2/462/1313/24
У Х В А Л А

03 червня 2024 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., отримавши цивільну справу за позовом Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з заявою про стягнення заборгованості за договором про надання послуг. Однак, судом було встановлено, що позов подано до суду без додержання вимог, викладених у ст. 95 ЦПК України.

В порушення імперативних норм ст. 177 ЦПК України позивачем подано позовну заяву у якій:

- відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Положеннями Інструкції встановлено вимоги про заповнення розрахункових документів.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладено в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, який обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Згідно з додатками 2, 8 до Інструкції одним із реквізитів платіжного доручення є "Призначення платежу", який заповнюється з урахуванням вимог, установлених главою 3 Інструкції.

Положеннями п. 3.8. Інструкції визначено, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, які зазначено в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №914/1542/17, від 16.01.2019 у справі №905/1057/18, від 10.05.2018 у справі №613/372/16-ц, та ухвалах Верховного Суду від 26.03.2018 у справі №907/892/15, від 16.04.2018 у справі №922/3137/17, від 20.04.2018 у справі №910/12031/17, від 21.02.2019 у справі №910/8880/18.

В той же час, представником позивача було подано до суду квитанцію чотирьох-місячної давності - від 26 лютого 2024 року, згідно якої в призначенні платежу (відмінним від загального шрифту квитанції) вказано призначення платежу: за подачу позовн.заяви про стягн.заборгованості.

Проте, як вбачається з виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, - по наданій квитанції вказано призначення платежу: за видачу судового наказу про стягнення заборгованості. Інших ідентифікуючих даних (в тому числі прізвище відповідача по справі) в квитанції про сплату судового збору саме в межах поданої позовної заяви, - така квитанція не містить.

Однак, до суду було подано не заяву про видачу судового наказу, а позовну заяву. Також, згідно даних Автоматизованої системи документообігу суду, було встановлено, що позивач неодноразово звертався до суду з заявами про стягнення заборгованості, а відтак, вказана квитанція не є належним та допустимим доказом підтвердження сплати судового збору в межах вказаного позовного провадження, оскільки стверджує оплату судового збору в наказному провадженні, в межах іншої справи.

Подана до суду квитанція на підтвердження сплати судового збору містить виправлення, та не збігається з випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, оскільки на неї нанесено інший текст поверх попереднього призначення платежу. Вказане свідчить про намагання представника позивача ввести суд в оману та ухилитися від обов`язку по сплаті судового збору.

У відповідності до ст.185ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимоги викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що заяву подано без додержання вимог, передбачених чинним ЦПК України, суд приходить до висновку, що таку слід залишити без руху і надати заявнику строк 5 днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для їх усунення.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 293-294 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,- залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху, а саме:

-надати квитанцію про сплату судового збору, в межах поданої позовної заяви;

Копію ухвали про залишення заяви без руху надіслати позивачу.

У разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, заяву вважати неподаною та повернути представнику заявників зі всіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.І. Ліуш