ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року

м. Київ

справа № 523/4415/14-ц

провадження № 61-2474св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Ситнік О. М.

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

розглянув у порядку письмового позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 червня 2020 року у складі судді Малиновського О. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 09 січня 2024 року у складі колегії суддів Лозко Ю. П., Назарової М. В., Стахової Н. В.,

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі - ТОВ «Консалт Солюшенс») звернулося до суду із заявою, в якій зазначило, що 11 вересня 2014 року заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/4415/14-ц задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2007 року № 21-13/88-К у розмірі 59 453,48 грн, проценти за користування кредитом у розмірі 3 615,31 грн, пеню у розмірі 8 838,38 грн, штраф у розмірі 9 792,41 грн.

26 лютого 2020 року ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» уклали договір № GL2N79746 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я. М. та зареєстрований у реєстрі за № 99.

За змістом пункту 84 додатку № 1 до договору № GL2N79746 про відступлення прав вимоги від 26 лютого 2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за кредитним договором від 21 вересня 2007 року № 21-13/88-К.

Просило замінити стягувача ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником - ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Суворовським районним судом м. Одеси у справі № 523/4415/14-ц.

Короткий зміст ухали суду першої інстанції

19 червня 2020 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси замінено стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року у справі № 523/4415/14-ц з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «Консалт Солюшенс» відносно боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвала суду мотивована вимогами статті 442 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та тим, що ТОВ «Консалт Солюшенс» набуло прав стягувача у виконавчому провадженні згідно з виконавчим листом про виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року у справі № 523/4415/14-ц.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

09 січня 2024 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 червня 2020 року в частині заміни стягувача ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником - ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчим документом, виданим Суворовським районним судом м. Одеси у справі № 523/4415/14-ц, стосовно боржника ОСОБА_1 скасовано та відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» у цій частині. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з цим матеріали справи не містять документів на підтвердження представництва боржницею ОСОБА_1 в суді інтересів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому предметом апеляційного перегляду справи є ухвала суду в частині задоволення вимог ТОВ «Консалт Солюшенс» лише відносно боржниці ОСОБА_1 .

У частині вимог до боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції не переглядав.

Апеляційний суд констатував порушення судом першої інстанції процесуальних гарантій забезпечення належного розгляду справи стосовно ОСОБА_1 через неналежне її інформування про дату і час розгляду справи в суді першої інстанції.

Оскільки виконавчий документ з примусового виконання заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року в справі № 523/4415/14-ц не видавався, виконавче провадження з його виконання не відкривалось, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплив, апеляційний суд виснував про відсутність підстав длязаміни сторони стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 523/4415/14-ц, виданим Суворовським районним судом м. Одеси, але лише відносно боржниці ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10 лютого 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 червня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 09 січня 2024 року в частині, якою їй відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, скасувати, ухвалити нову постанову про скасування ухвали суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктами 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що суд апеляційної інстанції у порушення частини четвертої статті 367, пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України не перевірив, чи були належним чином повідомлені про призначене на 19 червня 2020 року судом першої інстанції всі учасники справи, а не тільки вона як особа, яка подала апеляційну скаргу.

Вважала, що після примусового стягнення на підставі оскаржуваної ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 19 червня 2020 року на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , останні матимуть право звернутися до неї у регресному порядку про стягнення грошових коштів, що свідчить про негативне вирішення апеляційним судом питання про її права та обов`язки.

Суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах:

- Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 947/15524/20, від 11 березня 2020 року в справі № 761/8849/19, від 22 вересня 2021 року в справі № 465/205/17, від 28 жовтня 2021 року в справі № 465/6555/16-ц, про те, що повернення повістки про виклик до суду з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування учасника справи про час і місце розгляду справи;

- Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 0417/7776/2012, про те, що до відкриття виконавчого провадження відсутні підстави для заміни сторони виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження триває з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Відповідно, можливо замінити лише стягувача чи боржника у виконавчому листі, при цьому відсутність виконавчого листа не може бути перешкодою у процесуальному правонаступництві стягувача, оскільки без процесуального правонаступництва правонаступник у матеріальних правовідносинах позбавлений можливості отримати виконавчий лист на виконання рішення суду та здійснити захист своїх порушених прав шляхом виконання рішення суду;

- Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року в справі № 34/425, про те, що у випадку неможливості виконання судового рішення за відсутності підстав для поновлення строків для виконання наказу суду (виконавчого листа) або у випадку, якщо судове рішення не підлягає виконанню у примусовому порядку через органи виконавчої служби, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється;

- Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10, про те, що заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження.

Доводи інших учасників справи

Відзивів на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

05 березня 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відкрито касаційне провадження у цивільній справі та витребувано її із Суворовського районного суду м. Одеси. Відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання судових рішень до закінчення касаційного провадження.

У квітні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

08 травня 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Фактичні обставини справи

11 вересня 2014 року заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/4415/14-ц позов ПАТ КБ «Надра» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2007 року № 21-13/88-К у розмірі 59 453,48 грн, проценти за користування кредитом у розмірі 3 615,31 грн, пеню в розмірі 8 838,38 грн, штраф у розмірі 9 792,41 грн.

26 лютого 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL2N79746 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я. М. та зареєстрований у реєстрі за № 99, за пунктом 1 якого банк відступив новому кредитору права вимоги, у тому числі, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за кредитним договором від 21 вересня 2007 року № 21-13/88-К.

ТОВ «Констант Солюшенс» сплатило ПАТ «КБ «Надра» відповідно до пункту 4 договору до моменту набуття ним чинності грошові кошти у розмірі 1 568 700,27 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 13 лютого 2020 року № 35.

Із відповіді голови Суворовського районного суду м. Одеси Бузовського В. В. від 04 серпня 2021 року на адвокатський запит від 29 липня 2021 року вбачається, що від ПАТ «КБ «Надра» не надходило до суду звернень щодо видачі виконавчих листів у справі № 523/4415/14-ц. За результатами перевірки електронної картки справи № 523/4415/14-ц автоматизованої системи документообігу суду відмітка про отримання виконавчих листів відсутня.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша та друга статті 442 ЦПК України). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).

За вимогами частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини перша та друга статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року в справі № 910/2954/17, Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року в справі № 34/425 (провадження № 12-69гс21).

У постановах від 03 листопада 2020 року в справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20), від 18 січня 2022 року в справі № 34/425 (провадження № 12-69гс21) Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, виснувала про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України (стаття 55 ЦПК України). У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.

Оскільки у справі встановлено, що Суворовський районний суд м. Одеси не видавав виконавчий лист у справі № 523/4415/14-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредитування, виконавче провадження не відкривалося, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, з вимогами щодо його поновлення заявник не звертався, апеляційний суд зробив правильний висновок про відсутність підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Разом з тим, апеляційний суд виснував, що, оскільки матеріали справи не містять документів на підтвердження представництва ОСОБА_1 в суді інтересів інших боржників - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , предметом апеляційного перегляду справи є ухвала суду в частині задоволення вимог ТОВ «Консалт Солюшенс» лише відносно боржниці ОСОБА_1 і тільки у цій частині підлягає апеляційному перегляду.

З таким висновком апеляційного суду колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Питання щодо межі розгляду справи судом апеляційної інстанції у разі звернення з апеляційною скаргою одним з відповідачів, на яких судовим рішенням покладено солідарний обов`язок, є фундаментальним.

Згідно з пунктом 8 частини другої статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституція України як закон прямої дії має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп; абзац сьомий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У порядку статті 540 ЦК України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний з кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема неподільності предмета зобов`язання.

За вимогами частин першої, другої 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

При цьому, згідно із статтею 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Божники пов`язані солідарним обов`язком перед кредитором, заявлені останнім вимоги є нерозривно пов`язаними між собою.

Ухвала в частині заміни стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як солідарних боржників зачіпає інтереси ОСОБА_1 , оскільки у неї відповідно до частини другої статті 544 ЦК України в разі виконання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарного обов`язку виникне обов`язок з повернення їй частини суми сплаченого боргу (близький за змістом висновок сформульований у постанові Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/10864/19, провадження № 61-17278св21).

Про те, щоякщо відповідачі у справі пов`язані солідарним обов`язком перед позивачем, то і заявлені вимоги є нерозривно пов`язаними між собою, виснувала і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц (провадження № 14-424цс19).

Таким чином, ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 19 червня 2020 року в частині заміни стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стосується обов`язків ОСОБА_1 , а тому підстав для відмови у перегляді в апеляційному порядку ухвали суду в зазначеній частині в апеляційного суду не було.

Обмеження такого права суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства, а також гарантіям, закріпленим у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про доступ до правосуддя.

Застосовуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані в постановах від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (пункти 73, 137-139), від 29 травня 2019 року в справі № 367/2022/15-ц, від 23 червня 2020 року в справі № 536/1841/15-ц, про те, що рішення суду може бути переглянуте лише у частині, що стосується прав та обов`язків осіб, які оскаржують ці судові рішення, судам необхідно уникати надмірного формалізму, враховуючи при цьому, що такі висновки застосуються в разі відсутності солідарного обов`язку між відповідачами, про що наголошено у згаданих постановах.

У разі звернення з апеляційною скаргою одним із відповідачів, на яких покладено за рішенням суду солідарний обов`язок, судове рішення підлягає перегляду у повному обсязі і щодо інших відповідачів за виключенням, якщо у самій апеляційній скарзі такий відповідач обмежив оскарження рішення в частині щодо нього.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним з метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме забезпечення справедливого розгляду справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню у частині розгляду заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим документом, виданим у справі № 523/4415/14-ц, відносно боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з направленням справи у цій частині для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову апеляційної інстанції належить залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки справа направляється для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 09 січня 2024 року в частині розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні відносно боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - скасувати, справу у цій частині направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Одеського апеляційного суду від 09 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік
Судді:А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров
В. В. Пророк