Справа № 161/2414/24
Провадження № 2/161/1630/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

за участі:

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

06.02.2024 року ТзОВ «Коллект центр» звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначивши, що 21.05.2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТзОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту № 4187852 про надання споживчого кредиту (далі Кредитний договір). Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 17500 грн.; строк кредиту 20 днів.; строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. ТзОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 17500 грн. Натомість, ОСОБА_1 порушила умови вказаного правочину. 30.12.2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30-12/2021-21, відповідно до умов якого ТзОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Кредитним договором. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТзОВ «Коллект центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 4187852 від 21.05.2021 року. Станом на 09.01.2024 року заборгованість за Кредитним договором відповідача складала 54666,68 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 17500 грн., заборгованість за процентами 36575 грн., нараховані 3 % річних 80,54 грн., інфляційні втрати 511,14 грн. Просив суд стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Коллект центр» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 4187852 від 21.05.2021 року в розмірі 54666,68 грн., сплачений судовий збір у сумі 3028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 17000 грн.

22.04.2024 року відповідачкою було подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх доводів з приводу заявлених вимог остання зазначає, що розмір заборгованості, який нею визнається становить 17500 грн. заборгованості за тілом кредиту та 6650 грн. заборгованості за відсотками. Заборгованість за відсотками може бути стягнутий з неї виключно за період строку кредиту, який становить 20 днів. У свою чергу, розмір витрат на правничу допомогу є не співмірними та не пропорційними предмету спору та таким, що не відповідає засадам справедливості та об`єктивності. Враховуючи наведене, просить суд зменшити загальний розмір заборгованості на 29925 грн., а у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити (а.с. 73-75).

До початку судового засідання від представника позивача надійшло клопотання з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 76).

Відповідачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала частково в частині заборгованості за тілом кредиту і відсотків в сумі 6600 грн., в іншій частині надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Додатково суду пояснила, що вона дійсно отримала кредит у зазначеному в позові розмірі, проте умови кредитного договору їй відомі не були. Розмір нарахованих відсотків вона вважає несправедливими та істотно завищеними.

Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.05.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТзОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту № 4187852.

Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 17500 грн.; строк кредиту 20 днів; детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Тип процентної ставки фіксована (а.с. 5-12).

Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконанні умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору.

Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору визначено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом (п.2.5. Кредитного договору).

Розділом 5 Кредитного договору передбачено, що Товариство має право вимагати від споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених Договором, а споживач в свою чергу зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором.

Так, «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 17500 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою № 3890 від 19.12.2023 року ТзОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахування коштів сервіс EASY PAY за номером транзакції 946523689 від 21.05.2024 року 10:29 (а.с. 12-зворот-13).

10.06.2021 року відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись п. 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було пролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

У матеріалах справи наявні докази, а саме: копія Договору про надання споживчого кредиту № 4187852 від 21.05.2021 року Додаток № 1 до Кредитного договору; паспорт споживчого кредиту, скріплені її електронним цифровим підписом, щодо умов кредитування, зокрема, в частині нарахування відсотків за користування кредитом (а.с. 10-13).

З матеріалів справи вбачається, що 30.12.2021 року між ТзОВ «Авентус Україна», та ТзОВ «Вердикт Капітал», було укладено Договір факторингу № 30-12/2021-21, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором (а.с. 23-28).

В подальшому, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТзОВ «Коллект центр» відповідно до договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 4187852, укладеним 21.05.2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 (а.с. 29-34).

Як вбачається з картки обліку договору (розрахунок заборгованості), після придбання права вимоги до відповідача, позивач не здійснював додаткових нарахувань (відсотків, штрафних санкцій, тощо) за Кредитним договором та станом на 08.09.2021 року заборгованість за Кредитним договором відповідача склала 54666,68 грн., з яких:: тіло кредиту 17500 грн., заборгованість за процентами 36575 грн., нараховані 3% річних 80,54 грн., інфляційні втрати 511,14 грн. (а.с. 15-22).

Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 526, ст. 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також, суд приймає до уваги, що у ст. 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Також, ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримала кошти по кредитному договору, не повернула їх у визначені строки разом зі сплатою відсотків, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу, а тому існують усі правові підстави для стягнення спірної заборгованості.

За змістом ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» акцептом пропозиції укласти договір в електронній формі є відповідь особи, якій адресована пропозиція його укласти, про її прийняття надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийнятім такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно з п. 1 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Відповідач пройшла реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Авентус Україна», отримавши відповідний цифровий пароль на номер свого мобільного телефону, що свідчить, про те що вона ознайомилася з Правилами (примірним Договором) та іншою наданою інформацією.

Для оформлення кредиту та коштів відповідач обрала бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомилася з текстом договорів, що пропонувалися для укладання. Правилами, інформацією, зазначеною в ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансовий послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправления (відсилання) до них/неї, що повністю відповідає ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», про що відповідач поставила відповідну відмітку в електронній системі Товариства, після чого створила заявку на отримання коштів згідно обраних нею умов.

Ознайомлення в Особистому кабінеті з Паспортом кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору (стандартизована форма) в порядку, за формою та за змістом, що передбачені ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» та іншою необхідною інформацією.

Після прийняття Кредитодавцем позитивного рішення щодо надання кредиту Позичальнику Кредитодавець зробив Позичальнику пропозицію в Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір, який містив усі істотні умови з якими Заявник мав можливість ознайомитись до моменту укладання Кредитного договору.

Після прийняття Позичальником умов Кредитного договору, вона уклала з Товариством електронний Кредитний договір, який був підписаний у відповідності до вимог ч. ч. 6, 8 ст. 11 і ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Після укладання в електронному вигляді зазначеного правочину, позичальнику були надані відповідні кошти від кредитора, права вимоги щодо стягнення заборгованості за якими увійшли до переліку тих, що передані за договорами факторингу позивачу у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів відповідачем суду не надано.

Наявний у матеріалах справи Кредитний договір є дійсними в силу приписів ст. 204 ЦК України, такий правочин є дійсним у повному обсязі, будь-які його положення в судовому чи позасудовому порядку відповідачкою не опорювалися. Зазначений правочин підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі.

Суд також наголошує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Така правова позиція висловлена в постанові ВС від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18.

Отже, відповідачка не сплатила своєчасно грошові кошти для погашення кредиту за Договором про надання споживчого кредиту № 4187852 від 21.05.2021 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТзОВ «Коллект центр» за Кредитним договором загальна заборгованість відповідача станом на 09.01.2024 року становить 54075 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 17500 грн., заборгованість за процентами 36575 грн. (а.с. 15-20).

Вищевказана заборгованість розрахована за період з 21.05.2021 року по 08.09.2021 року (дата припинення нарахувань).

Порядок автопролонгації строку кредиту визначає, що сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2. - 4.2.4. Договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п. 4.3.1. Договору).

Так, останнім днем дії кредитного договору було 09.06.2021 року, проте відповідач не здійснила оплату за Кредитним договором ні по прострочених зобов`язаннях по процентах, ні по прострочених зобов`язаннях по кредиту, тому враховуючи п. 4.3.1. Договору строк користування кредитом було автопролонговано на 90 календарних днів поспіль (максимальний термін автопролонгації), тобто до 07.09.2021 року включно, оскільки у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом.

Суд зауважує, що першим днем строку кредитування вважалося 21.05.2021 року, оскільки на цей день також було нараховано проценти за користування кредитом. Відтак, 20-тиденний строк Кредитного договору закінчився 09.06.2021 року, та такий пролонгувався на 90 календарних днів поспіль до 07.09.2021 року, а не до 08.09.2021 року, як зазначає позивач.

Отже, до ТзОВ «Коллект центр» відповідно до укладеного Договору факторингу 10-01/2023 від 10.01.2023 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у сумі 53742,50 грн. (розмір заборгованості визначений станом на 07.09.2021 року).

Крім того, відповідно до картки обліку Договору щодо боржника ОСОБА_1 вбачається, що ТзОВ «Коллект центр» не здійснювало жодних додаткових нарахувань.

Відтак, суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 не виконує належним чином свої зобов`язання по укладеному договору, в результаті чого з її вини утворилась зазначена заборгованість, а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 4187852 від 21.05.2021 року в загальному розмірі 53742,50 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 17500 грн., заборгованість за процентами 36575 грн.

Також, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Коллект центр» підлягають стягненню нараховані за період з 30.12.2021 року по 23.02.2024 року 3 % річних в сумі 80,54 грн. та інфляційні втрати в розмірі 511,14 грн.

Наданий стороною позивача розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат проведений із урахуванням п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України, а також проведений виключно з урахуванням заборгованості за тілом кредиту, яка становить 17500 грн., що беззаперечно відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023 року, укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТзОВ «Колект Центр»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку про надання юридичної допомоги № 752 від 02.01.2024 року до договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 року, згідно з якою ціна з надання усної консультації з вивчення документів 3000 грн. (2 години вартістю по 1500 грн.), підготовка пропозиції 2000 грн. (2 години по 2000 грн.), ціна складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 10000 грн. (5 годин по 2000 грн.); витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 року, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 1700 грн. (а.с. 45-зворот-48).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником позивача завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги як надання усної консультації, так і складання позовної заяви про стягнення боргу.

З матеріалів справи вбачається, що АО «Лігал Ассістанс» надає правову допомогу ТзОВ «Колект Центр» з 02.01.2023 року, заявка щодо позову до ОСОБА_1 значиться за № 752. За договором № 10-01/2023 від 10.01.2023 року ТзОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги до 37341 боржника.

Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, містить 3,5 аркуші (7 сторінок), відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Відтак, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 4000 грн. понесених витрат на правничу допомогу, а також 3009,58 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-268, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 4187852 від 21.05.2021 року в загальному розмірі 53742 (п`ятдесят три тисячі сімсот сорок дві) грн. 50 коп., з яких: 17500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 36242 грн. 50 коп. заборгованість за процентами; а також нараховані за період з 30.12.2021 року по 23.02.2022 року інфляційні втрати в розмірі 511 (п`ятсот одинадцять) грн. 14 коп. та 3 % річних в сумі 80 (вісімдесят гривень) 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судові витрати по справі, а саме: судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3009 (три тисячі дев`ять) грн. 58 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 31 травня 2024 року

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська