Справа № 204/6119/23
Провадження № 2/204/201/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Кошелюк Д.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення,-

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2023 року позивач Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на його користь заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення у загальному розмірі 90 346,85 грн., з яких: 73 936,14 грн. сума основного боргу; 1 867,01 грн. сума 3% річних та інфляційне збільшення 14 543,70 грн.; а також судові витрати у розмірі 2 684 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що між Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» та ОСОБА_3 , як відповідальним квартиронаймачем склалися фактичні відносини з приводу надання послуг водопостачання. Згідно рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Споживачі, тобто зареєстровані особи, зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до розрахунку сума заборгованості відповідачів за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_3 , якій відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , станом на 31.01.2023 року складає 73 936,14 грн. Так, вказана заборгованість утворилась за період з січня 1999 року по січень 2023 року. При цьому, загальна заборгованість відповідачів перед Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» складає 90 346,85 грн., з яких: 73 936,14 грн. сума основного боргу; 1 867,01 грн. сума 3% річних та інфляційне збільшення 14 543,70 грн. Відповідачі по справі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а тому несуть солідарну відповідальність за оплату житлово-комунальних послуг. Позивачем було направлено на адресу відповідачів досудове повідомлення з метою врегулювання спору, однак відповіді або заперечення на нього позивач від відповідачів не отримав. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду для стягнення з відповідачів вказаної вище суми заборгованості.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив застосувати строки позовної давності та здійснити перерахунок боргу з усіма його складовими. Крім того, відповідачем було зазначено, що відповідальний квартиронаймач ОСОБА_3 померла, ОСОБА_4 є інвалідом дитинства, а сам він - ОСОБА_2 є учасником бойових дій на підтвердження чого надав відповідні документи.

Інші особи у судове засідання не з`явились, належним чином та своєчасно сповіщені про час та місце розгляду справи.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, вислухавши учасників справи під час судового засідання, суд дійшов наступних висновків.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановлено, та з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 16 травня 2022 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є одним із відповідачів у зазначеній цивільній справі, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 58 років у місті Дніпрі, про що складено відповідний актовий запис №1008, зазначене підтверджено і відповідною копією актового запису про смерть №1008 від 16.05.2022 року.

Так, згідно з ч.1, ч.2 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Статтями 46,47 ЦПК України передбачено, що вони можуть мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони (цивільна процесуальна правоздатність) та здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).

Згідно ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Отже, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе в порядку ст.55 ЦПК України шляхом залучення правонаступника (а не зміни відповідача), однак лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження у справі.

З копії свідоцтва про смерть вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до моменту подачі позову до суду (27.04.2023 року).

Разом з тим, за правилами ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті.

За таких обставин, позов не може бути пред`явлено до померлої особи.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що провадження в справі підлягає закриттю в частині позовних вимог до ОСОБА_3 .

Одночасно з цим, судом встановлено, що предметом господарської діяльності позивача Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення, про що зазначено у п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради від 20.10.2021 року № 75/11 (а.с.13-16).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 21.12.2022 року (а.с.4).

При цьому, на ім`я ОСОБА_3 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , і як відповідального наймача за вказаною адресою) для оплати послуг з водопостачання та водовідведення Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , що вбачається з довідки на особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-8). Після смерті ОСОБА_3 особовий рахунок перереєстровано не було.

У статті 67 Житлового кодексу Української РСР закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради №939 від 18 вересня 2018 року встановлені норми та перелік тарифів питного водопостачання для населення м. Дніпра, які діяли з 02 серпня 1996 року по 12 травня 2017 року, після чого були внесені зміни до таблиці тарифів з 30 травня 2014 року по 22 грудня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК України).

Згідно норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право не платити за комунальні послуги (крім постачання теплової енергії) у разі їхнього невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності у житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів. Факт такої відсутності має бути підтверджено.

У судовому засіданні встановлено, що від відповідачів не надходило на адресу КП «Дніпроводоканал» ДМР жодних заяв про вибір моделі договірних відносин або відмови від надання централізованого водопостачання та водовідведення, або відсутності певний час за місцем реєстрації тому суд дійшов висновку, що відповідачі є користувачами послуг КП «Дніпроводоканал» ДМР.

Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких позивач надавав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період.

Згідно п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно довідки на особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритого за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 , виданої 14.12.2022 року співробітником КП «Дніпроводоканал» ДМР Бреус Л.В., вбачається, що заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення починаючи з січня 1999 року по липень 2018 року склала 40 848,02 грн. (а.с.6-8).

Відповідно до розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_3 вбачається, що за період з липня 2018 року по січень 2023 року включно загальна сума заборгованості відповідачів перед Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де зазначена кількість зареєстрованих 6 осіб та пільги учасник бойових дій 1 особа, складає 73 936,14 грн. сума основного боргу; 1 867,01 грн. сума 3% річних та інфляційне збільшення 14 543,70 грн. (а.с.9-12).

Заперечень щодо відомостей, викладених у рахунках від відповідачів не надходило. Так, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачами у розумінні вимог ст.ст.76-81 ЦПК України, не спростований.

Обставина фактичного споживання відповідачами вказаної послуги з водопостачання та водовідведення не оспорювалась. Будь-яких платіжних документів, що підтверджують повну сплату означеного боргу, або власних розрахунків суми заборгованості з боку відповідачів суду подано не було.

Крім того, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Таким чином судом встановлено, що відповідачами було порушено право позивача на отримання плати за послуги з водопостачання та водовідведення.

Що стосується вимоги відповідача ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom»,заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1,ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

При цьому, в силу вимог ст. 267 ч. ч. 4,5 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно розрахунків позивача та пояснень його представника у судовому засіданні, заборгованість відповідачів виникла та була нарахована позивачем за період з січня 1999 року по січень 2023 року.

Із зазначеними позовними вимогами КП «Дніпроводоканал» ДМР звернулось до суду 27 квітня 2023 року.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення з відповідачів за період з січня 1999 року по грудень 2022 року включно, у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права поза межами строку позовної давності, про застосування якої відповідач просив у судовому засіданні.

Разом з тим, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з січня 2020 року по січень 2023 року.

Отже, з урахуванням встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, стягненню підлягає заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з січня 2020 року по січень 2023 року в розмірі основного боргу 27 626 грн. 10 коп.

Вимога позивача про стягнення з відповідачів інфляційного збільшення та 3% річних, підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

З огляду на наведене, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачів інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу».

26 квітня 2017 року Верховний Суд України, у справі №3-1522гс16, сформулював правову позицію щодо обчислення перебігу строку позовної давності, в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат після виконання боржником основного зобов`язання, згідно якої внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Таким чином, стягнення інфляційних втрат і 3 % річних має відбуватися за останні три роки, які передували зверненню позивача до суду з даним позовом, тобто з 01.01.2020 року по 01.01.2023 року включно.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою:

ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де

ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення;

ІІ2 індекс інфляції за другий місяць прострочення;

ІІ3 індекс інфляції за третій місяць прострочення;

ІІZ індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання січень 2020 січень 2023 (1097 днів).

IIc (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) = 1.46236447

Інфляційне збільшення:

27 626,00 x 1.46236447 - 27 626,00 = 12 773,28 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення 3 відсотків річних суд зазначає наступне.

Розрахунок 3 % річних виконується за формулою:

Сума санкції = С х 3 х Д / 365 / 100, де:

С сума заборгованості;

Д кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання з 01.01.2020 року по 01.01.2023 року, кількість днів у періоді 1097, а тому 3 % річних за вказаний період склала 2 489 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи викладене, з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача підлягають стягненню за період часу з січня 2020 року по січень 2023 року, в межах заявлених позовних вимог, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, три відсотки річних у сумі 1 867 грн. 01 коп. та інфляційне збільшення суми боргу у сумі 12 773 грн. 28 коп.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення підлягають задоволенню частково в межах позовної давності у сумі 42 266 грн. 39 коп., з яких: 27 626 грн. 10 коп. заборгованість за послугами водопостачання та водовідведення, 12 773 грн. 28 коп. інфляційне збільшення суми боргу, 1 867 грн. 28 коп. 3 % річних.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачів на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 1 255 грн. 63 коп., в рівних частинах у сумі 313 грн. 90 коп. з кожного, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (остання хоча і є інвалідом ІІІ групи згідно посвідчення серії НОМЕР_4 та на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» не звільнена від сплати судового збору).

На підставі ст.ст. 15, 16, 509, 525, 526, 625 ЦК України, Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та керуючись 2, 4, 13, 76-82, 89, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення задовольнити частково.

Провадження по справі в частині позовних вимог Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиті послуги водопостачання та водовідведення закрити у зв`язку зі смертю відповідача.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період з січня 2020 року по січень 2023 року у загальному розмірі 42 266 (сорок дві тисячі двісті шістдесят шість) грн. 39 (тридцять дев`ять) коп., з яких: 27 626 (двадцять сім шістсот двадцять шість) грн. 10 (десять) коп. заборгованість за послугами водопостачання та водовідведення, 12 773 (дванадцять тисяч сімсот сімдесят три) грн. 28 (двадцять вісім) коп. інфляційне збільшення суми боргу, 1 867 (одна тисяча вісімсот шістдесят сім) грн. 01 (одна) коп. 3 % річних.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 313 (триста тринадцять) грн. 90 (дев`яносто) коп. у рівних частинах з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В. Токар