КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/884/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами, третя особа: Державне управління справами, про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами (далі - БВ «Конча-Заспа»), третя особа: Державне управління справами (далі - ДУС), про стягнення грошових коштів.

Просив стягнути з відповідача на свою користь в порядку розподілу між сторонами договору від 23 березня 2017 року витрат на капітальний ремонт кімнати № 4 пансіонату № 1 БВ «Конча-Заспа» в розмірі 220 242,00 грн та судових витрат у справі.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що між сторонами укладений договір від 23 березня 2017 року, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання з дозволу БВ «Конча-Заспа» здійснити за власні кошти капітальний ремонт кімнати № 4 пансіонату № 1 БВ «Конча-Заспа».

Пунктом 3.1 договору передбачено, що позивач користується об`єктом з дати підписання сторонами акту про закінчення капітального ремонту на строк, протягом якого БВ «Конча-Заспа» повністю відшкодовує позивачу витрати на ремонт шляхом зарахування витрачених коштів як плати за користування об`єктом. Зарахування відбувається за взаємозаліком 50 % вартості одного квадратного метра в рік для приміщень відповідного класу. Решту 50 % вартості одного квадратного метра в рік за користування об`єктом сплачує позивач на підставі виставлених рахунків.

Відповідно до п. 2.1 договору, загальний обсяг робіт орієнтовно становить 500 000,00 грн.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що після закінчення ремонтних робіт сторони складають акт про закінчення ремонту, про стан об`єкта та витрати користувача на капітальний ремонт приміщення.

Сторонами складений та підписаний 14 червня 2019 року акт про закінчення ремонтно-оздоблювальних робіт та оздоблення кімнати № 4 пансіонату № 1 на території БВ «Конча-Заспа», яким зафіксовано, що на підставі договору від 23 березня 2017 року користувачем завершені ремонтні роботи в кімнаті № 4 пансіонату № 1 на території БВ «Конча-Заспа», кімнату введено в експлуатацію, на підставі акту робочої приймальної комісії від 14 червня 2019 року, затвердженого наказом по БВ «Конча-Заспа» від 14 червня 2019 року № 31, з технічними показниками: загальна площа - 54,60 кв. м, в т.ч. основна - 41,50 кв. м, будівельний об`єм - 127,28 куб. м; згідно із звітом про оцінку, виконаним СПД - ФО ОСОБА_2 в особі ОСОБА_2 , вартість ремонтних робіт в кімнаті № 4 пансіонату № 1 станом на 20 березня 2019 року становила з урахуванням ПДВ - 544 672,01 грн.

Об`єкт був прийнятий в експлуатацію після капітального ремонту актом робочої комісії про прийняття в експлуатацію після капітального ремонту (оздоблення та облаштування) житлового приміщення - кімнати № 4, що на 2-му поверсі корпусу № 1.

У п. 6 цього акту також зафіксовано, що капітальний ремонт (оздоблення та облаштування) житлового приміщення - кімнати № 4, що на 2-му поверсі корпусу № 1 виконувались з березня 2017 року до березня 2019 року впродовж 24-х місяців.

У п.8 акту зазначено, що пред`явлена до прийому в експлуатацію будівля, споруда, приміщення має такі основні показники: кімната № 4 пансіонату № 1: загальний будівельний об`єм - 127, 28 куб. м; загальна площа - 54,6 кв. м, у тому числі житлова - 41,5 кв. м.

Відповідно до п. 9 акту, під час ведення капітального ремонту (оздоблення та облаштування) житлового приміщення - кімнати, що на 2-му поверсі корпусу № 1 було виконано наступні види робіт: перетирання штукатурки внутрішніх стін приміщень, ґрунтування поверхонь стін під фарбування, фарбування стін та стелі водоемульсійними фарбами, облицювання поверхонь стін керамічними плитками, улаштування покриттів з ламінату та керамічних плиток, встановлення вікон з двошаровими склопакетами, заміна внутрішньої електричної проводки з установленням електричних приладів, заміна внутрішньої розводки трубопроводів системи холодного та гарячого водопостачання.

Позивач зазначає, що всі обов`язки, взяті на себе за договором, щодо повного фінансування капітального ремонту об`єкта, своєчасного внесення плати за користування об`єктом та утримання його у належному стані він виконав належним чином протягом всього періоду користування об`єктом.

Відповідно до п. 3.2 договору, розпорядженням ДУС від 18 січня 2017 року № 9 встановлений тариф для приміщень (підвищеної комфортності) на 2017 рік в розмірі 1 353,00 грн з ПДВ за один квадратний метр загальної площі приміщень на рік.

Відповідно до п. п. 3.3, 3.4 договору, загальна площа приміщення в місяць сума за користування приміщенням без урахування розрахункової плати за комунальні послуги становить 7046,88 грн з ПДВ.

Сума до сплати на місяць у 2017 році відповідно до умов п. 3.1 та п.3.2 цього договору становить - 3 523,44 грн з ПДВ.

Позивач на обґрунтування позову також вказує на те, що протягом користування приміщенням тариф за користування ним неодноразово змінювався.

Додатковою угодою від 14 червня 2019 року № 3 до договору сторони погодили, що загальна вартість робіт з урахуванням ПДВ становить: 544 672,01 грн. Загальна площа приміщення - 54,60 кв. м. В місяць сума за користування приміщенням, без урахування розрахункової плати за комунальні послуги, становить 7 273, 26 грн з ПДВ. Сума до сплати позивачем на місяць у 2019 році становила 3 636,63 грн з ПДВ.

З січня до листопад 2020 року тариф за користування приміщення знов змінився та становив 1 846,79 грн з ПДВ за один квадратний метр загальної площі приміщень на рік, а з грудня 2020 року до травня 2021 року - вже 3 693,58 грн з ПДВ за один квадратний метр загальної площі приміщень на рік.

З червня 2021 року тариф за користування вже складав 5 372,48 грн за один квадратний метр, оскільки кімнату № 4 пансіонату № 1 віднесено до першого класу.

На момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане.

З огляду на зазначені обставини позивач звернувся до БВ «Конча-Заспа» листом від 06 серпня 2021 року, в якому просив в подальшому залишок коштів, витрачених позивачем на фінансування робіт з капітального ремонту об`єкту, зараховувати як оплати 100 % вартості за користування об`єктом та з метою належного виконання п. 11.1 договору, підписати відповідну додаткову угоду, що була підписана позивачем та додана до листа. Також позивач гарантував, що після завершення терміну компенсації, відповідно до умов договору, об`єкт буде звільнений.

Однак, листом від 20 серпня 2021 року № 02/350 БВ «Конча-Заспа» не погодило внесення запропонованих змін до договору, посилаючись на ст. ст. 45 та 48 Бюджетного кодексу України та п. 2.2 Порядку надання приміщень та користування ними в БВ «Конча-Заспа», затвердженого розпорядженням керівника ДУС від 18 червня 2019 року № 120, відповідно до якого вартість користування приміщеннями та комунальних послуг визначається будинком відпочинку на відповідний рік згідно із затвердженою розпорядженням керівника ДУС розрахунковою платою за користування приміщеннями та встановленими відповідними постачальниками комунальних послуг тарифами і може бути переглянута протягом року з ініціативи будинку відпочинку в разі суттєвого підвищення ринкових цін на відповідні енергоресурси, комунальні та інші послуги, рівня мінімальної заробітної плати, внаслідок інфляції тощо.

Оскільки умова договору щодо оплати за користування об`єктом є істотною і подальше виконання договору в чинній редакції спричиняє значну шкоду фінансовому стану позивача, він надіслав відповідачу лист-пропозицію про розірвання договору з 13 жовтня 2021 року на підставі ч.1 ст. 652 ЦК України (у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувались при його укладенні) та відповідно до п. 10.2 договору. Цей лист зареєстрований відповідачем.

Така пропозиція була прийнята відповідачем і відповідно сторони дійшли згоди про розірвання договору від 23 березня 2017 року на підставі листа від 15 вересня 2021 року вх. № 427, п. 10.2 договору та ч. 1 ст. 652 ЦК України, про що 30 вересня 2021 року підписали додаткову угоду до договору.

За умовами додаткової угоди, договір розірвано з 13 жовтня 2021 року. Приміщення та ключі від нього були передані відповідачу за актом прийому-передачі.

Станом на жовтень 2021 року залишок коштів, витрачених позивачем на фінансування робіт з капітального ремонту об`єкту, які мали бути повністю відшкодовані шляхом зарахування як оплати 50 % вартості за користування об`єктом, становить 220 242,00 грн.

Вказана сума обчислена відповідно до розрахунку станом на кінець грудня 2019 року, записаного обома сторонами договору, та подальшого самостійного розрахунку позивача за період з січня 2020 року до 12 жовтня 2021 року з урахуванням оплати ним 50 % вартості користування займаним приміщенням.

Посилаючись на положення ч. 3 ст. 652 ЦК України позивач зазначає, що він має право на справедливий розподіл між сторонами договору витрат, понесених в зв`язку з його виконанням, шляхом стягнення з відповідача грошових коштів, витрачених на ремонт приміщення в сумі, яка залишилась не відшкодованою у зв`язку з достроковим розірванням договору через істотну зміну обставин, яку сторони не могли передбачити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погоджуючись із рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він не міг передбачити прийняття наказу по БВ «Конча-Заспа» від 21 травня 2021 року № 28, яким кімнату пансіонату № 1 віднесено до першого класу приміщень БК «Конча-Заспа», а відповідно - такого суттєвого збільшення оплати за користування приміщенням.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що зміна обставин, яку сторони договору від 23 березня 2017 року зазначали як підставу його розірвання, істотною не була, суперечить обставинам справи, адже додаткова угода є невід`ємною частиною договору.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність доказів, які могли б підтвердити наявність істотних обставин для розірвання договору не узгоджується з обставинами справи, оскільки будь-які інші підстави для дострокового розірвання договору крім тих, що зазначені сторонами в додатковій угоді - відсутні.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про нікчемність договору та обов`язок його нотаріального посвідчення з посиланням на ч. 2 ст. 793 ЦПК є безпідставним.

Не погоджуючись із рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року, БВ «Конча-Заспа» подав апеляційну скаргу та просив змінити рішення, виключивши з мотивувальної частини посилання на те що «Крім того, суд приймає до уваги твердження представника відповідача про нікчемність укладеного між сторонами договору з огляду на наступне.

Укладений між сторонами договір від 23 березня 2017 року за своїм змістом є змішаним договором та містить елементи договору оренди окремої частини нерухомого майна та договору виконання ремонтних робіт.

Згідно зі статтею 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.»

Вважає рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно встановлено природу правовідносин які виникли між сторонами договору, оскільки предметом договору, крім іншого, є надання послуг, а не оренди частини приміщення.

Вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні неправильно визначив, що договір від 23 березня 2017 року, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін у цій справі, укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди окремої частини нерухомого майна.

Зазначає, що в оскаржуваному рішенні не досліджено особливості діяльності БВ «Конча-Заспа», який є об`єктом державної власності і на діяльність якого не розповсюджуються норми статей ЦК, що регулюють орендні правовідносини (найм).

Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо можливості застосування норм ЦК України про найм (оренду) (глава 58 ЦК), в т.ч. щодо необхідності його нотаріального посвідчення (ст. 793 ЦК), та наслідки недотримання цих вимог (ст.ст. 203, 209, 215, 220, 236 ЦК України) та не врахував, що вважаючи відносини з надання послуг орендними, необхідно керуватись вимогами Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиви на апеляційні скарги не надходили, сторони не скористалися своїм правом для подачі відзиву.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 23 березня 2017 року між ОСОБА_1 та БВ «Конча-Заспа» укладено договір, відповідно до п.1.1 якого користувач зобов`язується з дозволу БВ «Конча-Заспа» на власний ризик і за власні кошти здійснити капітальний ремонт кімнати № 4 пансіонату № 1, а організація створити належні умови для виконання ремонтних та інших робіт відповідно до положень цього договору.

У розділі 2 договору сторони узгодили вартість та строки виконання робіт, відповідно до якого загальний обсяг робіт орієнтовно становить 500 000,00 грн. Остаточна вартість зроблених користувачем витрат використаних власних коштів матеріалів визначається банківськими платіжними документами, актами виконаних робіт, платіжними документами щодо вартості матеріалів і обладнання, необхідних для ремонтних робіт, та експертною оцінкою спеціалізованої організації, яка має відповідні підстави своєї діяльності на проведення такої роботи.

По закінченню ремонтних робіт сторони складають акт про закінчення ремонту та витрати користувача на капітальний ремонт приміщення.

У силу положень п.2.4 договору витрати користувача зараховуються в рахунок плати користувача за користування об`єктом відповідно до вартості розрахункової плати за користування приміщенням, яка щорічно затверджується ДУС для БВ «Конча-Заспа».

Сторони узгодили, що користувач користується об`єктом з дати підписання сторонами акту про закінчення капітального ремонту на строк, протягом якого організація повністю відшкодовує користувачу його витрати як плати за користування шляхом зарахування по взаємозаліку 50 % вартості одного квадратного метра в рік для приміщень відповідного класу, одночасно інвестор зобов`язується сплачувати 50% вартості одного квадратного метра в рік для приміщень відповідного класу на підставі виставлених рахунків (п.3.1 договору).

Відповідно до розпорядження ДУС від 18 січня 2017 року № 9 тариф для приміщень (підвищеної комфортності) на 2017 рік становив 1 353,00 грн з ПДВ за один квадратний метр загальної площі приміщень на рік і відповідно до п.3.4 договору визначено, що сума до сплати на місць у 2017 році становить 3 523,44 грн з ПДВ.

Згідно з п.4.1 договору щомісячна оплата за користування об`єктом формується на підставі загальної площі об`єкта, вартості одного квадратного метра в рік для приміщень відповідного класу, базового тарифу, який щорічно встановлюється для будинку відпочинку, та порядком оплати для Будинку відпочинку «Конча-Заспа».

Строк користування об`єктом згідно з п.4.2 договору визначається терміном, протягом якого користувач компенсує свої витрати шляхом взаємозаліку.

Сторонами складений та підписаний 14 червня 2019 року акт про закінчення ремонтно-оздоблювальних робіт та оздоблення кімнати № 4 пансіонату № 1 на території БВ «Конча-Заспа», яким зафіксовано, що на підставі договору від 23 березня 2017 року користувачем завершені ремонтні роботи в кімнаті № 4 пансіонату № 1 на території БВ «Конча-Заспа», кімнату введено в експлуатацію, на підставі акту робочої приймальної комісії від 14 червня 2019 року, затвердженого наказом по БВ «Конча-Заспа» від 14 червня 2019 року № 31, з технічними показниками: загальна площа - 54,60 кв. м, в т.ч. основна - 41,50 кв. м, будівельний об`єм - 127,28 куб. м; згідно із звітом про оцінку, виконаного СПД-ФО ОСОБА_2 в особі ОСОБА_2 , вартість ремонтних робіт в кімнаті № 4 пансіонату № 1 станом на 20 березня 2019 року становила з урахуванням ПДВ - 544 672,01 грн.

Цим актом також зафіксовано в п. 6, що капітальний ремонт (оздоблення та облаштування) житлового приміщення - кімнати № 4, що на 2-му поверсі корпусу № 1 виконувались з березня 2017 року до березня 2019 року впродовж 24х місяців.

09 січня 2018 року, 05 лютого та 14 червня 2019 року між сторонами були підписані додаткові угоди, якими визначався розмір оплати за користування приміщеннями, що відповідно в 2018 році становив 3 703,91 грн, у 2019 році 4 162,00 грн, а з червня 2019 року становила 3 636,63 грн на місяць.

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до директора БВ «Конча-Заспа» із заявою про зарахування в якості оплати 100 % вартості за користування об`єктом залишку коштів, витрачених на фінансування робіт з капітального ремонту у зв`язку із збільшення вартості оплати за квадратний метр та неможливості оплати такої вартості з урахуванням фінансового стану родини.

20 серпня 2021 року відповідач надіслав на адресу позивача відповідь на зазначену пропозицію, відповідно до якої відмовив у її погодженні, посилаючись на положення ст.ст.45, 48 БК України та Порядок надання приміщень і користування ними в Будинку відпочинку «Конча-Заспа» ДУС.

15 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до директора БВ «Конча-Заспа» з заявою про розірвання договору від 23 березня 2017 року з 13 жовтня 2021 року.

30 вересня 2021 року між сторонами укладено додаткову угоду про розірвання договору від 23 березня 2017 року, відповідно до якої на підставі листа від 15 вересня 2021 року за згодою БК «Конча-Заспа», керуючись п. 10.2 договору та ч. 1 ст. 652 ЦК України сторони дійшли згоди розірвати договір з 13 жовтня 2021 року і позивач зобов`язався звільнити приміщення та повернути його будинку відпочинку за актом прийому-передачі.

12 жовтня 2021 року сторони підписали акт приймання-передачі приміщень та майна БВ «Конча-Заспа».

При розірванні договору будь-яка із сторін не заявляла про розподіл витрат, понесених в зв`язку з виконанням договору, що був розірваний.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача про відшкодування витрат, понесених відповідно до договору від 23 березня 2017 року у зв`язку з розірванням договору не узгоджуються з Порядком надання приміщень будинку відпочинку у користування.

Суд приймає до уваги твердження представника відповідача про нікчемність укладеного між сторонами договору, оскільки термін дії договору, укладеного між сторонами, з врахуванням положень щодо зарахування вартості здійснення поліпшень орендованого майна в розмірі 544 672,01 грн, складав більше 3 років.

Оскільки, строк дії укладеного між сторонами договору становив більше ніж 3 роки, такий договір підлягав нотаріальному посвідченню.

Враховуючи встановлені обставини, оцінюючи досліджені судом докази, беручи до уваги відсутність доказів, які б підтверджували наявність істотних обставин для розірвання договору, зважаючи на положення Порядку надання в користування приміщень в будинку відпочинку, який не передбачає відшкодування витрат, понесених користувачем на ремонт приміщення, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Згідно з ч.2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених ч.4 цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, закон пов`язує можливість розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір.

В силу положень ч.3 ст.652 ЦК України у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Позивач як на підставі для розірвання договору і застосування положень ч.3 ст.652 ЦК України в обґрунтування позову зазначив про неодноразову зміну стороною відповідача розміру плати за користування приміщенням.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що такі обставини не можна вважати істотними, оскільки вони передбачені договором і погоджені сторонами при його підписанні, а саме п.п.2.4, 4.1 договору.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги позивача про те, що ці висновки суперечать обставинам справи.

Крім того, при вирішенні питання щодо наявності підстав для розподілу витрат, понесених у зв`язку з виконанням сторонами договору, суд першої інстанції правильно врахував, що відповідно до Положення про БВ «Конча-Заспа» він є об`єктом державної власності, включений до Переліку закладів охорони здоров`я, видатки на які здійснюються з державного бюджету, є неприбутковою бюджетною установою, що повністю утримується за рахунок коштів загального та спеціального фондів державного бюджету.

Відповідно до Порядку надання приміщень і користування ними в БВ «Конча-Заспа», затвердженого розпорядженням керівника ДУС від 18 червня 2019 року № 120 користувач має право на здійснення ремонтів приміщень будинку відпочинку за рахунок власник коштів за умови отримання письмового дозволу будинку відпочинку на проведення таких ремонтів та (або) укладення відповідної угоди в порядку, передбаченому чинним законодавством. Ремонтні роботи в приміщеннях будинку відпочинку мають здійснюватися на підставі наданої користувачем будинку відпочинку документації щодо їх переліку, обсягів і термінів проведення.

Будь-які проведені користувачем невід`ємні поліпшення приміщень будинку відпочинку є власністю держави в повному обсязі. Витрати на проведення зазначених робіт користувачеві не відшкодовуються, однак користувач набуває право на продовження терміну дії договору або укладання нового договору користування в разі здійснення за власний рахунок невід`ємних поліпшень приміщень будинку відпочинку.

З цими положення позивач був ознайомлений.

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про відшкодування витрат, понесених відповідно до договору від 23 березня 2017 року у зв`язку з розірванням договору не узгоджуються з Порядком надання приміщень будинку відпочинку у користування.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо можливості застосування норм ЦК України про найм (оренду) (глава 58 ЦК), в т.ч. щодо необхідності його нотаріального посвідчення (ст. 793 ЦК), та наслідки недотримання цих вимог (ст.ст. 203, 209, 215, 220, 236 ЦК України) та не врахував, що вважаючи відносини з надання послуг орендними, необхідно керуватись вимогами Закону України «Про оренду державного та комунального майна», не знайшли свого підтвердження з наступних підстав.

Досліджуючи укладений між сторонами договір від 23 березня 2017 року, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін у цій справі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що цей правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди окремої частини нерухомого майна, який підпадає під правове регулювання норм глави 58 параграфу 1 ЦК України та договору виконання ремонтних робіт.

Згідно зі статтею 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Аналогічний висновок щодо змішаного договору міститься і у постановах Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №468/176/18-ц, від 09 січня 2023 року у справі №750/1163/20.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За приписами ч.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном (ч.ч.2, 3 ст.762 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За приписами ч.2 ст.793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, передбачених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст.220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що термін дії договору, укладеного між сторонами, з врахуванням положень щодо зарахування вартості здійснення поліпшень орендованого майна в розмірі 544 672,01 грн, складав більше 3 років.

Умови договору щодо зарахування вартості здійсненних ремонтних робіт в рахунок плати за користування відповідають положенням ст.778 ЦК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що такий договір підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки строк дії укладеного між сторонами договору становив більше ніж 3 роки.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи той факт, що сторони порушили вимоги ЦК України щодо нотаріального посвідчення договору, колегія суддів вважає, що спірний договір від 23 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та БВ «Конча-Заспа» в силу закону є нікчемним, тобто не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі № 468/176/18-ц.

Таким чином, посилання позивача на наявність у нього підстав для стягнення грошових коштів з БВ «Конча-Заспа» виходячи з договору від 23 березня 2017 року, колегія суддів відхиляє, оскільки такі вимоги ґрунтуються на нікчемному договорі в силу закону.

Інші доводи апеляційних скарг на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко