Справа № 522/3484/24
Провадження № 2/522/3779/24
УХВАЛА

29 травня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючої - судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Слободянюк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без руху,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, вирішення питання про залишення проживання дитини з матір`ю.

Судове засідання по справі призначене на 29 травня 2024 року.

03 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшло клопотання, у якому заявник просить залишити позовну заяву без руху.

Заява мотивована тим, що позовна заява не відповідає ч.4 ст.177 ЦПК України, а саме, не містить документів, що підтверджують сплату (звільнення від сплати) судового збору, оскільки, позовна заява на думку відповідача містить дві позовні вимоги - розірвання шлюбу та залишення проживання дитини з матір`ю, тоді як судовий збір сплачений лише за одну позовну вимогу.

У судове засідання, призначене на 29 травня 2024 року з`явився представника позивача. Інші учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи - не надходило.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Залишення дитини проживати разом із матір`ю не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матір`ю.

З зазначеного вбачається, що залишення проживання дитини з матір`ю - не є самостійною позовною вимогою. При цьому, вирішення питання про залишення проживання дитини після розірвання шлюбу із одним із батьків - це право суду, яке він може реалізувати у разі відсутності між батьками спору про право.

В разі існування такого спору, суд повинен роз`яснити сторонам, що вони мають право звернутися до суду із позовом про визначення місця проживання дитини. Саме позовна вимога про визначення місця проживання дитини - буде самостійною позовною вимогою, за яку відповідно до Закону України «Про судовий збір» необхідно сплачувати судовий збір.

Відповідно до ч.11 ст.187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Враховуючи факт того, що вирішення питання про залишення дитини з одним із батьків не є самостійною позовною вимогою, а суд вирішує зазначене питання на власний розсуд у разі відсутності у батьків спору щодо визначення місця проживання дитини, суд доходить до висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви без руху.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 187, 260 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без руху - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 05 червня 2024 року.

Суддя Косіцина В.В.