Справа № 507/284/24
Провадження № 2/507/107/2024
Номер рядка звіту 22
РІШЕННЯ
"23" травня 2024 р. Любашівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Дармакуки Т.П.,
при секретарі судового засідання Копищик М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області, третя особа , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватне підприємство «СЛАВТИЧ» про визнання правочинів недійсними,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Вчинення даної дії здійснювалося з метою укладення по суті нового договору оренди земельної ділянки з новим власником майна.
листом Держкомзему України від 24 квітня 1998 р. N 14-1-7/1205, код земель підприємств промисловості 3.1.5., вказаний у первинному договорі оренди - вказує на те, що дана земельна ділянка відноситься до «земель промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого призначення».
Для передачі таких земель у користування ОСОБА_3 необхідно було змінити цільове призначення земельної ділянки перед передачею у користування фізичній особі, чого здійснено не було (такого рішення Любашівською районною державною адміністрацією не приймалося).
Однак, Відповідач у даній справі щороку подає до податкових органів відомості про нарахування орендної плати на підставі вищевказаних оскаржуваних угод, відтак, її права порушуються Відповідачем, який вважає
оскаржувані правочини дійсними і вживає по відношенню до Позивача заходів зі стягнення орендної плати та штрафних санкцій (відомості про оскарження податкових зобов`язань - додаються). В ОСОБА_1 щороку виникають податкові зобов`язання в зв`язку з орендою земельної ділянки, яку вона фактично не отримувала і якою вона не має право користуватися (бо не має права користуватися землями промисловості), право оренди на яку не зареєстровано ні в ДЗК, ні в Державному реєстрі речових прав.
Визнання недійсним даного договору є ефективним захистом прав ОСОБА_1 , оскільки після вступу у законну силу даного рішення Відповідач має припинити вважати Позивача орендарем земельної ділянки, що і є її законно переслідуваною метою за результатом розгляду цієї справи.
Представник позивача - ОСОБА_5 надала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність , позов просила задовольнити.
Любашівська селищна рада надала клопотання про розгляд справи у відсутність представника, в задоволенні позову просила відмовити.
Також до суду надійшов відзив Любашівської селищної ради на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що підстав для визнання угод недійсними немає, адже позивач отримала за договором дарування нерухоме майно та отримала право оренди земельної ділянки, на якому розташоване належне її нерухоме майно.
Третя особа , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватне підприємство «СЛАВТИЧ» з 02.05.2012 р. в стані припинення (ас.91)
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 23 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в загальному порядку.
Ухвалою від 09 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, а тому судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснювалося.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
на території Троїцької сільської ради та знаходиться в користуванні ПП «Славтич» на підставі договору оренди від 27.08.2009 року (а.с.27).
Із свідоцтв про шлюбу вбачається, що позивач ОСОБА_2 після одруження змінила прізвище на Урсул (а.с.49)
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
Згідно ч.1 ст.15, ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною першою статті 93 ЗК України( у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право оренди земельної
ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно ч. 1 ст. 124 ЗК України у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин , передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного, органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.
Відповідно до статті 377 ЦК України, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди) (частина третя статті 415 ЦК України).
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК України у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України).
Статтею 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст.19 Земельного кодексу України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, серед яких зокрема: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Відповідно до ст. 65 Земельного кодекс України (у редакції від 05.02.2011 р., чинної на час вчинення спірних правовідносин), землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності.
Поряд із тим, згідно ч.2 ст.66 Земельного кодекс України (у редакції від 05.02.2011 р., чинної на час вчинення спірних правовідносин , землі промисловості можуть перебувати у державній , комунальній та приватній власності.
Що стосується відсутності реєстрації оспорюваних угод , то зазначене не є підставою для визнання угод недійсними, адже підставою недійсності правочину є недодержання вимог закону в момент вчинення правочину стороною (сторонами).
Також, позивач зазначає, що будівлі зруйновані, проте зазначені обставини не можуть бути підставою для визнання договору недійсним, адже не існували на момент укладення угод, ці обставини можуть бути підставою для ініціювання позивачем питання щодо припинення права користування земельною ділянкою.
З огляду на викладене, позивачем не доведено, передбачених законом підстав, для визнання недійсними угод №1 та № 2 про внесення змін до договору оренди.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому,
так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню.
З огляду на те, що правові підстави для задоволення позову відсутні, то позовна давність застосуванню не підлягає.
Розподіл судових витрат між сторонами
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язанні із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у позові на позивача.
Враховую, що суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову, а отже судові витрати покладаються на позивача.
Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області, третя особа , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватне підприємство «СЛАВТИЧ» про визнання правочинів недійсними відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.05.2024 року.

Суддя: Т.П. Дармакука