КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 760/5159/22

номер провадження: 22-ц/824/3094/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 січня 2023 року у складі судді Козленко Г.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янського району у місті Києві, Служба у справах дітей та сім`ї Калинівської селищної ради, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної державної адміністрації, в якому просив визначити проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 .

У червні 2022 ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янського району у місті Києві, Служба у справах дітей та сім`ї Калинівської селищної ради, в якому просила визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про забезпечення вказаного вище зустрічного позову, в якому просила:

1. Зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно встановленого регламенту Службою у справах дітей та сім`ї Калинівської селищної ради, затвердженого рішенням №221-18 від 27 жовтня 2022, а саме, з середи 09:00 год. до четверга 21:00 год. та з суботи з 09:00 год. до неділі 21:00 год. щотижня на спілкування з ОСОБА_6 з урахуванням відвідування шкільного (спортивного) закладу.

2. Визначати інші дні за домовленістю між заявником та батьком окремо кожного тижня шляхом письмової домовленості.

3. Спілкування з ОСОБА_1 має відбуватись на території її фактичного проживання на її розсуд.

4. Зобов`язати батька повідомляти матір про термін від`їзду та місце перебування сина - ОСОБА_5 за межі місця постійного проживання шляхом письмового повідомлення (особисто вручити повідомлення або надіслати цінним листом з описом та повідомленням) не пізніше ніж за 10 днів перед від`їздом.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 січня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву про забезпечення позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в ухвалі суд першої інстанції не зазначив всі сторони, які приймають участь в даному судовому провадженні, а саме, Орган опіки та піклування Калинівської селищної ради, рішення щодо встановленого регламенту спілкування матері з сином було встановлено саме рішенням Калинівської селищної ради №221-18 від 27 жовтня 2022 року. Не зважаючи на той факт, що в заяві чітко зазначені сторони даного процесу.

Зазначає, що судом не взято до уваги думку органів опіки та піклування з даного приводу, не зважаючи на той факт, що по даній категорії справ участь органу опіки та піклування є обов`язковою і відповідний орган дає свій висновок, який суд повинен враховувати при прийнятті рішення.

Вказує, що в ухвалі суд першої інстанції зазначив, що відповідачка повинна подати позов до суду з даного приводу, а не подавати відповідну заяву, однак саме відповідачка з цього приводу і подала зустрічну позовну заяву, де зазначила, що батько малолітнього сина порушує, як права дитини, так і матері, на спілкування і порушує регламент органу опіки та піклування. Крім того, обмежив спілкування ОСОБА_5 з його сестрою ОСОБА_7 , що руйнує сімейні стосунки рідних людей. Орган опіки зафіксував факт психологічного тиску на малолітнього хлопчика.

Стверджує, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з тим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Учасники справи не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у заяві про забезпечення зустрічного позову належним чином не обґрунтовано причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов у запропонований заявником спосіб. Враховуючи предмет спору за зустрічним позовом, невжиття відповідних заходів забезпечення позову, які зазначені у заяві ОСОБА_1 , не призведе до неможливості виконання рішення суду, чи істотного ускладнення ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника. Крім того, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки заявлені в ній вимоги по суті є окремими позовними вимогами.

Однак з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

У відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені ст.150 ЦПК України, пункти 2, 3 частини першої якої, в тому числі, передбачають забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії та встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 ст. 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається в якнайкращих інтересах дитини (див. постанову Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 757/33742/19, провадження № 61-10156св22).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Зі змісту зустрічного позову ОСОБА_1 вбачається, що її позовні вимоги зводяться до визначення місця проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею.

У заяві про забезпечення цього зустрічного позову ОСОБА_1 фактично просила зобов`язати батька дітей - ОСОБА_2 надавати їй можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно встановленого регламенту Службою у справах дітей та сім`ї Калинівської селищної ради.

До заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 додала висновок щодо визначеного способу участі матері ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Службою у справах дітей та сім`ї Калинівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Калинівської селищної ради №221-18 від 27 жовтня 2022 року.

Цим висновком рекомендовано такий графік спілкування матері з дитиною: щотижня з середи 09:00 год. до четверга 21:00 год. з урахуванням відвідування шкільного (спортивного) закладу та з суботи з 09:00 год. до неділі 21:00 год. Інші дні за домовленістю між нею та батьком окремо кожного тижня шляхом письмової домовленості.

Матеріли справи не містять даних про те, що таке спілкування матері з дитиною слід обмежити в інтересах дитини (аморальна поведінка матері, конфліктність чи токсичність середовища, відсутність належних побутових умов тощо).

У той же час встановлено, що ОСОБА_2 заперечує проти спілкування ОСОБА_1 з їх малолітнім сином ОСОБА_5 .

Враховуючи наведене та встановивши наявність обставин, які позбавляють ОСОБА_1 можливості спілкуватися з малолітнім сином, з урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною та відсутності обставин, які обмежують право на таке спілкування, апеляційний суд вважає, що відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_3 на території фактичного проживання ОСОБА_1 , суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права й безпідставно відступив від усталеної практики ЄСПЛ та Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Апеляційній суд також враховує, що заходи забезпечення згідно зі ст.158 ЦПК України носять тимчасовий характер, а також можуть змінюватися відповідно до ст.156 ЦПК України, їх запровадження не означає їх імперативну реалізацію без врахування об`єктивних обставин, зокрема, реальних результатів відповідного спілкування дитини з матір`ю з метою встановлення емоційного контакту та покращення психоемоційного характеру їх відносин. Отже, за наявності ознак невідповідності застосованого заходу забезпечення позову інтересам дитини він може бути змінений або скасований.

Також колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що заявлені у заяві вимоги по суті є окремими позовними вимогами, оскільки цей висновок суду є формальним та не відповідає специфіці даних чутливих сімейних правовідносин, в яких правове значення має не лише можливість спілкування матері й дитини за рішенням суду, а й нерозривність в часі такого спілкування, в тому числі в ході судового процесу, який може тривати значний час у різних інстанціях.

У даному випадку позбавлення матері будь-якої можливості контактувати з її дитиною до ухвалення рішення по суті, виключає за своєю суттю будь-які шанси на відновлення належного емоційного контакту між дитиною та нею, покращення психоемоційного характеру їх відносин. Разом з тим, здоровий психоемоційний характер стосунків дитини з обома батьками, незалежно від їх сімейного статусу та місця проживання, емоційний контакт з обома батьками відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Аналогічного висновку в подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 757/33742/19 (провадження № 61-10156св22).

В той же час відповідно до сталої практики Верховного Суду при вирішенні питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду відповідного спору та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 910/4013/18 (пункт 25), від 14 серпня 2019 року у справі № 640/462/19 (пункт 30), від 02 березня 2020 року у справі № 911/2034/16 (пункт 4.12), від 17 вересня 2021 року у справі № 910/3547/21 (пункт 8.6), від 17 січня 2022 року у справі № 640/20750/21 (пункт 25)).

Суд першої інстанції, у порушення вимог ст.264 ЦПК України, на наведені вище вимоги закону, практику ЄСПЛ, правові позиції Верховного Суду та обставини справи, належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви проживання ОСОБА_1 про забезпечення позову.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для забезпечення зустрічного позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожну другу суботу місяця з 09 год 00 хв. до 21 год 00 хв. на території фактичного проживання ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає, що забезпечення позову у такий спосіб є конкретно сформульованим та достатнім для відновлення належного емоційного контакту між дитиною та матір`ю й покращення психоемоційного характеру їх відносин.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення заяви, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення заяви позивачки про забезпечення зустрічного позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожну другу суботу місяця з 09 год 00 хв. до 21 год 00 хв. на території фактичного проживання ОСОБА_1 .

В іншій частині заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 травня 2024 року.

Головуючий

Судді: