ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1002/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/4170/19 Категорія: 304070000 Демчик Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіКарпенко О.В., Василенко Л.І.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 17.11.2022 (повний текст складено 25.11.2022, суддя в суді першої інстанції Демчик Р.В.) у цивільній справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

в с т а н о в и в :

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду у травні 2019 року з даним позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за отримані послуги з теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в сумі 21783,72 грн., мотивуючи про те, що відповідач в добровільному порядку оплату за отримані від позивача послуги з централізованого опалення не здійснює, що обумовило звернення з цим позовом до суду про стягнення наявної заборгованості та нарахованих згідно положень ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 17.11.2022 позовні вимоги задоволено з посиланням на їх обґрунтованість.

На вказане рішення відповідач подав 07.05.2024 засобами електронного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить рішення суду скасувати та відхилити позовні вимоги. В обґрунтування вказано на те, що суд не повідомив відповідача про розгляд справи. Суд не застосував до позовних вимог наслідки спливу строків позовної давності. Відповідач не є власником квартири, де позивач надає послуги, адже довідка БТІ не є правовстановлюючим документом. Усі докази, надані позивачем, є недостовірними, чого суд не врахував.

Відзиву на апеляційну скаргу до суд не надходило.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості в сумі 21783,72 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що позивач Полтавське обласне комунальне виробниче підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» надає послуги з теплопостачання мешканцям будинку АДРЕСА_1 , в тому числі, і мешканцям квартири АДРЕСА_2 , що під сумнів при апеляційному перегляді сторонами не ставиться.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №2438 від 16.03.2021, за матеріалами ПБТІ «Інвентаризатор» станом на 31.12.2012 квартира АДРЕСА_3 зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації житла авто агрегатного заводу від 08.01.1998 (т.3 а.с.62).

Доказів того, що спірна квартира вибула з права власної відповідача або, що указане свідоцтво про право власності є недійсним матеріали справи не містять.

Відтак апеляційний суд відхиляє посилання скаржника про те, що вказана квартира, у якій позивачем надавалися послуги з опалення, не належить відповідачу, оскільки їх не підтверджено доказами.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не сплачував плату за надані послуги з теплопостачання, в зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість період з 01.11.2014 по 01.04.2019 в сумі 17640,73 грн., на яку за положеннями ч.2 ст.625 ЦК України позивачем нараховано 3% річних в сумі 877,77 грн. та інфляційні втрати в сумі 3265,22 грн., позивач звернувся з позовом у цій справі до суду.

Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У даному випадку в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач на момент ухвалення оскарженого рішення отримав повідомлення про розгляд справи, призначений на 17.11.2022, як це передбачено ст. 128 ЦПК України у визначеному процесуальним законодавством порядку, зокрема, шляхом направлення поштового повідомлення, оскільки в матеріалах справи наявне лише повідомлення про розгляд справи на веб-сайт, попри те, що суд був обізнаний про місце проживання відповідача, яке останнім зазначалося у численних заявах, адресованих суду.

З цих підстав апеляційний суд приходить до висновку про те, що справу було розглянуто без повідомлення про дату, місце та час судового розгляду сторони відповідача, що, у аспекті вищенаведених вимог п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення при його апеляційному перегляді, у разі, якщо про це вказано скаржником, що має місце в цій справі.

Вирішуючи по суті заявлені позивачем вимоги, апеляційний суд виходить з такого.

Правовідносини сторін, що виникли на підставі вказаних фактичних обставин, регламентуються такими правовим нормами.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; ч.2 ст. 317 ЦК України - на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна; ч.4 ст. 319 ЦК України - власність зобов`язує.

Відповідно до статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтями 64, 65 ЖК України передбачено обов`язок споживача своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а відповідно до ч. 2 ст. 7 цього Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених КМУ або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про теплопостачання» основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Однак відсутність договірних відносин не звільняє споживача від оплати фактично отриманих ним послуг, оскільки саме на споживача покладено обов`язок по укладенню договору на надання житлово-комунальних послуг, в тому числі, і послуг з теплопостачання.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

З урахуванням вищенаведеного правового регулювання та встановлених у справі фактичних обставин, апеляційний суд вважає, що позивачем доведено факт надання ним послуг з теплопостачання за адресою квартир відповідача, які ним за період часу з 01.11.2014 по 01.04.2019 оплачені не були.

При цьому мають бути відхилені доводи скаржника у справі про те, що докази, надані позивачем, є недостовірними, як необґрунтовані, адже відповідачем не наведено існування обставин, які б стали підставами для таких висновків.

Однак, враховуючи, що відповідача суд першої інстанції належним чином про розгляд справи, призначений на 17.11.2022, не повідомив, чим позбавив можливості заявити про застосування наслідків спливу строків позовної давності до заявлених у справі вимог, апеляційний суд вважає, що відповідна заява відповідача має бути прийнята при апеляційному перегляді справи, про що зазначено у поданій апеляційній скарзі.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; ст. 266 ЦК України - зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Як вбачається із розрахунків позивача заборгованість нараховано за період часу з 01.11.2014 по 01.04.2019. Позовну заяву подано суду 22.05.2019, отже до заборгованості, яку нараховано до 23.05.2016 слід застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити у задоволенні відповідних позовних вимог.

Таким чином до стягнення з відповідачів на користь позивача у цій справі підлягає 14022,92 грн. заборгованості за період часу з 23.05.2016 по 22.05.2019.

На вказану суму боргу за вимогами позивача слід нарахувати за три роки інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України. Так інфляційні втрати складатимуть 2057,08 грн., а 3% річних 807,67 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 17.11.2022 у даній справі слід скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог процесуального права та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог у справі.

На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідача звільнено від сплати судового збору на підставі положень п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», як особу з інвалідністю І групи, ураховуючи, що позовні вимоги задоволено на 77,5%, позивачу з державного бюджету за розгляд справи судом першої інстанції слід компенсувати 1488,77 грн. судового збору пропорційно до задоволеної частки позову та з позивача до державного бюджету за апеляційний перегляд справи слід стягнути 1921*150%*08*22,5%=518,67 грн. судового збору.

Отже остаточно за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій відповідачу з державного бюджету слід компенсувати 970,10 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 17.11.2022 у даній цивільній справі скасувати.

Позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» 14022,92 грн. заборгованості за надані послуги, 2057,08 грн. інфляційних втрат та 807,67 грн. 3% річних, а всього 16887,67 грн.

У решті позовні вимоги у даній справі відхилити.

Компенсувати комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» з державного бюджету за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій 970,10 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 05.06. 2024.

Суддя-доповідач

Судді