ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року

м. Київ

справа № 760/21193/20

провадження № 61-1423св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Очеретним Юрієм Валентиновичем, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року у складі судді Ковальчук Л. М. та постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Гуля В. В., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - ТОВ «Оператор ГТС України») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення певних дій.

В обґрунтування позову посилалось на те, що по території села Петрівське Києво-Святошинського району Київської області проходить магістральний газопровід «Курськ-Київ» діаметром (ДУ) - 1200 мм, ділянка ЛЧ км 13,236 - км 506,559, робочий тиск (Ру)-5.5 МПа. Розмір охоронної зони з обох боків від осі вказаного газопроводу становить 150 м.

Вищевказаний магістральний газопровід «Курськ-Київ» перебуває на балансі ТОВ «Оператор ГТС України», що підтверджується відомостями про державне майно від 11 січня 2020 року, форма № 2б(к).

Під час обстеження охоронної зони зазначеного газопроводу працівниками Боярського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів ТОВ «Оператор ГТС України» було виявлено, що в адміністративних межах с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, а саме на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:0032, ОСОБА_1 в охоронній зоні на ділянці магістрального газопроводу «Курськ-Київ» діаметром (ДУ) - 1200 мм, ділянка ЛЧ км 483,236 - км 506,559, робочий тиск (Ру)-5.5 МПа, здійснюється порушення охоронної зони, а саме: на території побудована огорожа земельної ділянки, висаджено багаторічні насадження та встановлені побутові споруди.

Відповідно до п. п. 10.1.7, п. 10.1.9 ДБН А.3.2-2-2009 «Охорона праці і промислова безпека у будівництві» земляні роботи в охоронній зоні кабелів високої напруги, діючих газопроводів та інших комунікацій необхідно виконувати за нарядом-допуском після одержання дозволу від організацій, що їх експлуатують; виконання земляних робіт в охоронній зоні кабелів, що перебувають під напругою або діючих газопроводів необхідно здійснювати під безпосереднім наглядом керівника робіт та працівників організацій, що експлуатують ці комунікації.

Дозволу на проведення будь-яких робіт в охоронній зоні позивач відповідачу не надавав.

Використання земельної ділянки з кадастровим номером :03:007:0032 ОСОБА_1 підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020 від 23 вересня 2020 року.

Відповідач орендує дану земельну ділянку з 30 березня 2017 року і вона має цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Строк оренди - 49 років.

У свою чергу, у вказаному витягу зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:007:0032 має безстрокове обмеження у використанні, а саме «охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта транспорту», про що було відомо відповідачу.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути загрозу магістральному газопроводу «Курськ-Київ» шляхом невідкладного знесення (демонтажу) побутових споруд, огорожі земельної ділянки та викорчування багаторічних насаджень на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:0032, що знаходиться в охоронній зоні магістрального газопроводу «Курськ-Київ».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути загрозу магістральному газопроводу «Курськ-Київ» шляхом невідкладного знесення (демонтажу) побутових споруд, огорожі земельної ділянки та викорчування багаторічних насаджень на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:0032, що знаходиться в охоронній зоні магістрального газопроводу «Курськ-Київ».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дерева, побутові споруди та огорожа на земельній ділянці, якою користується відповідач, яка розташована в межах охоронної зони магістрального газопроводу, висаджені і зведені ним з порушенням вимог, передбачених частиною четвертою статті 22 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», та перешкоджають ТОВ «Оператор ГТС України» забезпечувати безпечну експлуатацію магістрального газопроводу «Курськ-Київ».

У зв`язку із цим порушені у такий спосіб права позивача слід захистити та зобов`язати відповідача усунути загрозу магістральному газопроводу, вчинивши дії по знесенню (демонтажу) огорожі та викорчовуванню багаторічних насаджень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

24 січня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Очеретний Ю. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, а також відсутністю правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

01 квітня 2024 року від ТОВ «Оператор ГТС України» до Верховного Суду надійшов відзив, у якому позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

21 березня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 квітня 2024 року у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_2 справу № 760/21193/20 розподілено колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що по території села Петрівське Києво-Святошинського району Київської області проходить магістральний газопровід «Курськ-Київ» діаметром (ДУ) - 1200 мм, ділянка ЛЧ км 13,236 - км 506,559, робочий тиск (Ру)-5.5 МПа.

Розмір охоронної зони з обох боків від осі газопроводу становить 150 метрів.

Вищевказаний магістральний газопровід «Курськ-Київ» є об`єктом підвищеної небезпеки та перебуває на балансі ТОВ «Оператор ГТС України».

Під час обстеження охоронної зони зазначеного газопроводу працівниками Боярського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів ТОВ «Оператор ГТС України» виявлено, що в адміністративних межах с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, а саме на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:0032 громадянином ОСОБА_1 в охоронній зоні на ділянці магістрального газопроводу «Курськ-Київ» діаметром ДУ) - 1200 мм, ділянка ЛЧ км 483,236 - км 506,559, робочий тиск (Ру)-5.5 МПа, здійснюється порушення охоронної зони, а саме на території ним побудована огорожа земельної ділянки, висаджено багаторічні насадження та встановлені побутові споруди.

ОСОБА_1 орендує земельну ділянку з кадастровим номером :03:007:0032 на підставі договору оренди землі від 22 грудня 2016 року № 22/12. Договір оренди укладено на 49 років (пункт 3.1 Договору).

Власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_3 , який отримав її на підставі розпорядження Києво-Святошинської райдержадміністрації від 25 жовтня 2006 року № 819, про що отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 098278 від 23 грудня 2007 року, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 48.Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до пункту 2.2 Договору № 22/12 оренди землі від 22 грудня 2016 року вказано, що на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також відсутні інші об`єкти інфраструктури.

Пунктом 2.3 Договору встановлено, що земельна ділянка передається в оренду без нерухомого майна та без інших об`єктів.

Таким чином, при укладенні Договору ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як його сторони, підтвердили, що на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:0032 відсутні будь-які об`єкти станом на 22 грудня 2016 року.

Боярським ЛВУМГ неодноразово вчинялись заходи щодо попередження порушень вимог Закону України «Про правовий режим земель охоронних, зон об`єктів магістральних трубопроводів» та Правил охорони магістральних трубопроводів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2002 року № 1747 шляхом попередження відповідача про заборону будівництва огорожі, розміщення споруд та висаджування багаторічних насаджень.

Заявою від 26 березня 2018 року, листом № 528 від 26 серпня 2020 року ОСОБА_1 повідомляв позивача про те, що зазначена земельна ділянка взята ним в оренду та йому відомо, що дана земельна ділянка знаходиться в охоронній зоні магістрального газопроводу, який експлуатується Боярським ЛВУМГ.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до статті 1163 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, життю, здоров`ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює.

У разі неусунення загрози життю, здоров`ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи заінтересована особа має право вимагати: 1) вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози; 2) відшкодування завданої шкоди; 3) заборони діяльності, яка створює загрозу (стаття 1164 ЦК України).

За змістом частин першої та другої статті 111 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 112 ЗК України охоронні зони створюються уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

У свою чергу, стаття 73 ЗК України визначає, що до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, надані під наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також під наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони.

Згідно зі статтею 11 Закону України від 15 травня 1996 року № 192/96-ВР «Про трубопровідний транспорт» до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, на яких збудовано наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженнями (обтяженнями) відповідно до закону або договору. Порядок встановлення, розмір та режим використання охоронної зони об`єкта трубопровідного транспорту визначаються законодавством України.

Режим використання земель охоронної зони магістрального газопроводу, незалежно від того як вони використовуються, регулюється Законом України № 3041-VI від 17 лютого 2011 року «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» (далі - Закон № 3041-VI).

Згідно з абзацом 7 частини першої статті 1 Закону № 3041-VI охоронна зона об`єктів магістральних трубопроводів - територія, обмежена умовними лініями уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції магістральних трубопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності.

При цьому, абзацами 8-9 частини першої статті 1 Закону № 3041-VI визначено, що підприємства магістральних трубопроводів - суб`єкти господарської діяльності, які здійснюють експлуатацію об`єктів магістральних трубопроводів, а правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів - установлений законодавством особливий режим використання земель власниками та користувачами земельних ділянок, а також підприємствами магістральних трубопроводів, що встановлюється в межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів для забезпечення належних умов їх експлуатації, запобігання їх ушкодженню та для зменшення можливого негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля в цілому.

Відповідно до статті 8 Закону № 3041-VI на використання власником або користувачем земельної ділянки чи її частини в межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів встановлюються обмеження в обсязі, передбаченому цим Законом. Обмеження на використання земельних ділянок у межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів встановлюються і діють з дня введення відповідного об`єкта магістрального трубопроводу в експлуатацію. Перехід права власності чи користування земельною ділянкою не є підставою для припинення дії обмежень на використання земельної ділянки в межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Закону № 3041-VI для забезпечення безпечної експлуатації вздовж об`єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів газопроводу високого тиску (від 300 міліметрів до 600 міліметрів включно), який проходить біля земельної ділянки відповідача, встановлюється охоронна зона у розмірі 150 м вздовж об`єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів.

Відповідно до частин першої та другої статті 14 Закону № 3041-VI земельні ділянки, розташовані в охоронних зонах об`єктів магістральних трубопроводів, не вилучаються у їх власників або користувачів, а використовуються з обмеженнями, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Зазначені обмеження встановлюються для власників та користувачів земельних ділянок на провадження ними господарської діяльності в цих охоронних зонах залежно від визначених внутрішніх зон безпеки охоронних зон або в межах всієї охоронної зони об`єктів магістральних трубопроводів.

Згідно зі статтею 19 Закону № 3041-VIбудівельні, ремонтні, земляні, геологорозвідувальні, бурові, вибухові, гірничі та днопоглиблювальні роботи на земельних ділянках, розташованих в охоронних зонах, у місцях, де магістральні трубопроводи проходять через водні об`єкти, болота, торфорозробки та місця видобутку корисних копалин, а також всі інші роботи, пов`язані з розробкою ґрунту на глибину більше 30 сантиметрів на таких земельних ділянках, проводяться лише на підставі письмового погодження з підприємствами магістральних трубопроводів. На зрошуваних землях, розташованих у межах охоронних зон, роботи, пов`язані з тимчасовим затопленням земель, проводяться на підставі письмового погодження з підприємствами магістральних трубопроводів. У разі відмови у наданні погодження на тимчасове затоплення зрошуваних земель, розташованих в охоронних зонах, підприємства магістральних трубопроводів письмово повідомляють про це власників та користувачів земельних ділянок із зазначенням причин і строку, протягом якого не може проводитися тимчасове затоплення. Особи, які отримали письмове погодження на проведення робіт на земельних ділянках, розташованих у межах охоронних зон, зобов`язані виконувати ці роботи з дотриманням умов їх проведення та додержанням правового режиму земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів. Умови проведення будівельних, ремонтних, земляних та інших робіт визначаються підприємствами магістральних трубопроводів. Зазначені умови визначають комплекс заходів, вжиття яких є необхідним для виключення можливості виникнення аварій, аварійних ситуацій на об`єкті магістральних трубопроводів під час проведення відповідних робіт. Надання письмового погодження на проведення робіт в охоронних зонах, з визначенням умов проведення будівельних, ремонтних, земляних та інших робіт у таких зонах, а також письмової відмови в їх проведенні здійснюються протягом одного місяця з дня отримання підприємством магістрального трубопроводу клопотання про їх надання. Відмова в наданні письмового погодження на проведення робіт на земельних ділянках, розташованих у межах охоронних зон, надається у разі якщо: проведення робіт заборонено цим Законом; проведення робіт створить загрозу виникнення аварії (аварійної ситуації) на об`єкті магістрального трубопроводу.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону № 3041-VI до особливих обмежень, що діють у межах охоронних зон об`єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів, належить, зокрема заборона: житлові будинки, виробничі чи інші будівлі та споруди, громадські будівлі; будувати огорожі для відокремлення земельних ділянок приватної власності, лісових ділянок, садів, виноградників тощо; висаджувати багаторічні насадження.

Аналогічна заборона міститься у пункті 11 Правил охорони магістральних трубопроводів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2002 року № 1747 (далі - Правила № 1747).

Таким чином, встановлення охоронних зон вздовж об`єктів магістральних газопроводів та обмежень у використанні власниками таких земель спрямоване на забезпечення належної експлуатації магістральних трубопроводів, запобігання їх ушкодженню та для зменшення можливого негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля в цілому, тому у разі недотримання встановлених обмежень у використанні земель охоронних зон, підприємства магістральних трубопроводів наділені правом звертатися до суду з позовами про усунення порушень правового використання земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів. У зазначеній категорії справ позивачі звільнені від обов`язку доказування можливості настання негативних наслідків.

Зазначене відповідає правовим висновкам, викладеним упостанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі № 509/3712/16-ц (провадження № 61-13603св20).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що громадянином ОСОБА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:0032 в охоронній зоні на ділянці магістрального газопроводу «Курськ-Київ» діаметром ДУ) - 1200 мм, ділянка ЛЧ км 483,236 - км 506,559, робочий тиск (Ру)-5.5 МПа, збудовано огорожу земельної ділянки, висаджено багаторічні насадження та встановлені побутові споруди, тоді як на цю земельну ділянку поширюються визначені частиною четвертою статті 22 Закону № 3041-VI та пунктом 11 Правил № 1747 особливі обмеження, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про обґрунтованість заявлених ТОВ «Оператор ГТС України» вимог про усунення порушень правового використання земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів шляхом зобов`язання відповідача знести (демонтувати) побутові споруди, огорожі земельної ділянки та викорчувати багаторічні насадження, які знаходяться в межах такої охоронної зони.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому судами вірно враховано, що впункті 2.2 Договору № 22/12 оренди землі від 22 грудня 2016 року вказано, що на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також відсутні інші об`єкти інфраструктури, а пунктом 2.3 Договору встановлено, що земельна ділянка передається в оренду без нерухомого майна та без інших об`єктів.

Таким чином, при укладенні Договору оренди на 49 років, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як його сторони, підтвердили, що на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:0032 станом на 22 грудня 2016 року були відсутні будь-які об`єкти.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судове рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судами попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Очеретним Юрієм Валентиновичем, залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов