05 червня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси:
у складі: головуючої судді Ковтун Ю.І.,
за участі секретаря Лахматової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування завданих збитків,
До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Андрєєвим Ігорем Петровичем до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування завданих збитків, в якій просить: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у якості відшкодування збитків, у розмірі 400 доларів США, а також судові витрати.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 січня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судовому засіданні 01.08.2023 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гончаренко Ю.М. позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Також зазначила, що власником автомобіля є третя особа ОСОБА_3 , позивач користувався автомобілем на підставі техпаспорту.
В подальшому позивач або його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. Від адвоката Гончаренко Ю.М. на адрес у суду надійшло клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі як представника позивача, а також повідомила про відсутність в неї повноважень на представництво інтересів позивача.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала.
Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачкою відзиву на позов, слухає справу у відсутності відповідачки, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення є 05 червня 2024 року.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля AUDI A7, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 (а.с. 10).
Відповідно до розписки, яка надана ОСОБА_2 02.10.2022 вона віддає 300 доларів США з 700 доларів США ОСОБА_1 за спричинену матеріальну шкоду. Залишок 400 доларів США зобов`язується повернути 06.10.2022 (а.с. 16).
Cтаття 13 ЦПК України визначає принцип диспозитивності цивільного судочинства та встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу AUDI A7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок залиття автомобіля розплавленим воском.
Натомість, як встановлено з матеріалів справи та не заперечувалося позивачем, транспортний засіб AUDI A7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 .
Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.
Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.
Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 № 4 враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
При цьому, як слідує з матеріалів справи, пошкодження автомобіля AUDI A7, реєстраційний номер НОМЕР_1 сталося у результаті його залиття розплавленим воском, коли він перебував у нерухомому стані та був припаркований.
Позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що він є володільцем транспортного засобу AUDI A7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на відповідній правовій підставі, що давало б йому право на звернення до суду про відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
Ураховуючи, що позивач не є власником автомобіля AUDI A7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ним жодним чином не підтверджено правових підстав володіння цим транспортним засобом, враховуючи також те, що в момент завдання шкоди (залиття воском) автомобіль був припаркований та позивач ним не керував, суд вважає, що позивачем не доведено порушення його прав.
Поряд з цим з аналізу указаних постанов слідує, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки обставин справи на предмет обґрунтованості позову.
Отже, встановивши, що позивач не довів наявності у нього порушеного права (інтересу), у задоволенні позову слід відмовляти виключно з підстав відсутності порушення цивільних прав та законних інтересів позивача.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2023 року у cправі № 910/5958/20.
Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не доведено порушення відповідачкою його права (інтересу), у задоволенні позову слід відмовити з цієї підстави.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені ОСОБА_1 слід залишити за ним.
На підставі викладеного, керуючись статтями ст.ст. 10-13, 81, 89, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування завданих збитків, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 05 червня 2024 року.

Суддя Ю.І.Ковтун