ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/938/24 Справа № 205/4453/23 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря судового засідання Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

04 травня 2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення.

Позов мотивовано тим, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2021 року, залишеною без змін постановою ВС від 30 червня 2022 року, було скасовано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року, яким було встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року, заяву Дніпровської міської ради про визнання спадщини відумерлою було задоволено, визнано відумерлою спадщину, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 та передано її у власність територіальної громади в особі Дніпровської міської ради. Відповідач ОСОБА_1 наголошувала та підтверджувала показами свідків, що вона проживає у спірній квартирі, проте вона не має права власності на квартиру та у неї відсутні підстави проживати у спірному житловому приміщенні. Таким чином, відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні власністю. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 має у власності частину квартири АДРЕСА_2 , місце проживання в якій зареєстроване за відповідачем з 24 травня 1994 року по теперішній час, що свідчить про те, що вона не потребує надання іншого житлового приміщення. Позивач просив суд усунути перешкоди Дніпровській міській раді у користуванні власністю квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

02 жовтня 2023 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська в задоволенні позов Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення задоволено.

Усунуто перешкоди Дніпровській міській раді шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання щодо судового збору.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У листопаді 2023 року, не погодившись із вказаним рішенням, відповідачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду першої інстанції скасувати та позовну заяву залишити без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не надав обґрунтованої оцінки доводам ДМР відносно того, що ДМР не є власником спірної квартири відповідно норм Цивільного кодексу України та інших законодавчих актів.

Вважає, що право власності за територіальною громадою міста Дніпра належним чином не оформлене, як того вимагає закон. Ця квартира ще не є комунальною власністю і в матеріалах справи відсутнє відповідне рішення сесії Дніпровської міської ради.

Тому суд безпідставно визнав ДМР власником квартири померлого ОСОБА_2 .

Крім того зазначає, що сам факт переходу права власності на квартиру до іншої особи (а цей факт не підтверджений належним чином ДМР) не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх.

Суд не звернув увагу на те, що відповідач ОСОБА_1 не є такою, що самоправно вселилася до жилого приміщення, яке належало її колишньому цивільному чоловікові ОСОБА_2 , вона з ним 10 років прожила, як член сім`ї. Вселення в квартиру було здійснене зі згоди власника.

Також відповідач вважає незаконними ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів та ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

24 листопада 2023 року від представника Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає, що суд дійшов до правильних висновків про наявність підстав для захисту прав Дніпровської міської ради, яка не може користуватись своєю власністю, оскільки ОСОБА_1 проживає у спірній квартирі без належної правової підстави та не бажає виселятися з неї.

Також вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник ОСОБА_1 адвокат Ревкова І.В. доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник Дніпровської міської ради Ревякина Т.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.208-212), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року, визнано відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається із квартири АДРЕСА_1 , та передано її у власність територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою, яка відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2022 року, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2022 року, передана у власність територіальної громади в особі Дніпровської міської ради як спадщина, що визнана відумерлою, після смерті ОСОБА_2 , проживає у ній без належної правової підстави, оскільки у спірному житловому приміщенні її місце проживання не зареєстроване, право власності на квартиру відповідачем теж не набуто.

Посилання ОСОБА_1 у відзиві на ту обставину, що вона проживала з померлим ОСОБА_2 однією сім`єю та має право на спадщину після його смерті в порядку спадкування за законом, суд не взяв до уваги, оскільки предметом позову по даній справі є право користування майном, належним Дніпровській міській раді. Постановою Дніпровського апеляційного суду 09 червня 2021 року, залишеною без змін постановою ВС від 30 червня 2022 року, було скасовано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року, яким було встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

При цьому, суд зауважив, що ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2023 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року та рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2022 року по справі за заявою Дніпровської міської ради про визнання спадщини відумерлою та передачу її територіальній громаді, заінтересована особа ОСОБА_1 . Проте, судом касаційної інстанції не було зупинено дію рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду.

Дніпровська міська рада, якій відповідно до рішення суду було передано спадщину, визнану відумерлою після смерті ОСОБА_2 , не може користуватися своєю власністю, оскільки відповідач проживає у спірній квартирі та не бажає виселятися з неї.

З матеріалів справи судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на частини якої зареєстровано за нею, тобто у відповідача у власності перебуває частина квартири за місцем її реєстрації.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач без належних правових підстав та без згоди теперішнього власника територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 , маючи у власності частину квартири, де зареєстровано її місце проживання, чинить перешкоди позивачу, порушуючи його право, яке підлягає судовому захисту, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України, виселення із займаного приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ч.3 ст.116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого приміщення.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що відповідач без належних правових підстав та без згоди теперішнього власника фактично проживає у спірній квартирі та чинить перешкоди позивачу, порушуючи його право власності, оскільки вказана квартира відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2022 року, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2022 року, передана у власність територіальної громади в особі Дніпровської міської ради як спадщина, що визнана відумерлою після смерті ОСОБА_2 .

Посилання відповідача на те, що право власності за територіальною громадою міста Дніпра належним чином не оформлене, не береться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки відсутність державної реєстрації квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не позбавляє позивача права власності на це майно, яке встановлене зазначеним вище рішенням суду від 30 березня 2022 року, і Дніпровська міська рада не позбавлена права на звернення до суду з позовною заявою про усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Колегія суддів вважає необґрунтованими заперечення відповідача щодо ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів та ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Відповідачем не було обґрунтовано необхідність витребування спадкової справи і яке вона має значення для вирішення даної цивільної справи. Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про відсутність підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції дотримані вищенаведені норми.

Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, вірно встановлені правовідносини та суд дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з усталеною практикоюЄвропейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 05.06.2024 року.

Судді: