27.05.2024 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/443/24
Провадження № 2/533/100/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Козир В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Заворотної К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження у залі суду цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

30 січня 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Крюківського районного суду міста Кременчука зі позовною заявою до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості у загальному розмірі 79809,60 грн, у тому числі:

1) за кредитним договором № 2570974 у розмірі 24556,80 грн, з яких 8000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16556,80 грн - сума заборгованості за процентами;

2) за договором позики № 77695592 у розмірі 55252,80 грн, з яких 18000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 37252,80 грн - сума заборгованості за відсотками.

Також позивач просив стягнути на його користь понесені ним судові витрати.

Процесуальні рішення та дії у справі

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 02 лютого 2024 року позовну заяву було передано за територіальною підсудністю на розгляд до Козельщинського районного суду Полтавської області (а.с. 54).

04 березня 2024 року цивільна справа надійшла до Козельщинського районного суду Полтавської області.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2024 справу розподілено головуючій судді Козир В.П (а.с. 63).

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 06 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 15 квітня 2024 року (а.с. 64-67).

Цією ж ухвалою запропоновано позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надати до суду докази на підтвердження власних позовних вимог, зокрема факту видачі позики відповідачці (виписку за банківським рахунком, меморіальний ордер, платіжне доручення тощо), та детальний розрахунок заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №2570974 від 12.11.2021 та за договором позики № 77695592 від 12.11.2021 зі зазначенням розміру процентної ставки, періоду нарахування процентів, суми заборгованості за кожним періодом.

27 березня 2024 року надійшов від представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича надійшов відзив на позовну заяву, докази на підтвердження витрат відповідачки на правничу допомогу та заява представника відповідачки про розгляд справи без участі сторін (а.с. 69-110).

04.04.2024 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив з додатками (а.с.113 - 159, 170-211).

04.04.2024 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів (а.с.160 - 163).

11.04.2024 від представника відповідачки надійшло заперечення на відповідь на відзив (а.с.165 - 166).

Ухвалою суду від 15.04.2024 у задоволенні клопотання позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про витребування доказів від АТ КБ «Приватбанк» відмовлено, у задоволенні клопотання представника відповідачки - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича про залишення без задоволення клопотання позивача про долучення доказів та визнання доказів недопустимими відмовлено. Цією ж ухвалою суду витребувано від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» докази за ініціативою суду. Оголошено перерву у судовому засіданні до 22.05.2024 до 10 години 00 хвилин (а.с. 213 - 218).

16.04.2024 від представника відповідачки надійшла заява про приєднання доказів до матеріалів справи (а.с.220).

30.04.2024 від АТ «ПриватБанк» до суду надійшли докази, витребувані ухвалою суду від 15 квітня 2024 року (а.с. 230).

Справу розглянуто 22 травня 2024 року у порядку спрощеного позовного провадження за відсутності учасників, які належним чином повідомлені про дату, місце та час судового засідання.

Згідно зі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце його засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Аргументи сторін

Позиція позивача (а.с. 2-6, 113 - 126, 170 - 178)

Щодо кредитного договору від 12.11.2021 № 2570974

12.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (первісний кредитор) та відповідачкою ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір № 2570974. Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, у якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі у відповідача для укладення такого договору та саме на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Кредит був наданий у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку клієнта, зазначену в особистому кабінеті, і яка вказана у кредитному договорі.

Усупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого обов`язку з повернення кредиту.

19.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) укладено договір факторингу, відповідно до умов якого «Лінеура Україна» відступило за плату ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі право вимоги до відповідачки у сумі 24556,80 грн, з яких 8000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 16556,80 грн - сума заборгованості за відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідачки позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Станом на дату подання до суду позовної заяви заборгованість відповідачки перед позивачем за кредитним договором № 2570974 складає 24556,80 гривень, у тому числі 8000,00 - заборгованість за основною сумою боргу; 16556,80 грн - заборгованість за процентами, які позивач просив стягнути з відповідачки.

Не погодившись з аргументами відповідачки, викладеними у відзиві, у відповіді на відзив на позовну заяву позивач наполягав на тому, що відповідно до пп. 1.1 договору укладання кредитного договору здійснювалося сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб - сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до умов вищевказаного договору, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені безпосередньо на сайті позикодавця, та зі змістом яких відповідач був ознайомлений на момент укладення договорів, відповідач розумів, що договори укладається сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно - телекомунікаційної системи позикодавця, в результаті чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», у сторін договору позики виникають цивільні права та обов`язки.

Позивач зазначав, що у кредитному договорі № 2570974 від 12.11.2021 року укладеному з ТОВ «Лінеура Україна» передбачено: тип кредиту - кредит; сума кредиту - 8000,00 гривень; строк кредиту - 30 днів; тип процентної ставки - фіксована; стандартна процента ставка - 1,99% в день, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п.4.1 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 договору.

Уважав, що позивачем доведено факт укладення договорів відповідачем в електронній формі, тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відповідачка намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.

Щодо договору позики від 12.11.2021 № 77695592

12.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та відповідачкою ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір позики №77695592.

Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, у якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі у відповідача для укладення такого договору та саме на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Усупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого обов`язку.

14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) укладено договір факторингу, відповідно до умов якого «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило за плату ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі право вимоги до відповідачки у сумі 55252,80 грн, з яких 18000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 37252,80 грн - сума заборгованості за відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідачки позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Не погодившись з аргументами відповідачки, викладеними у відзиві, у відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначив договір позики № 77695592 від 12 листопада 2021 підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 11 Договору позики, реквізити та підпис сторін.

Позивач зазначав, що умови кредитування, з якими погодився відповідач, вказані безпосередньо у договорі позики № 77695592 від 12.11.2021, та передбачають: строк кредиту 30 днів, сума кредиту 18000,00 грн, процентна ставка - 1,99 % за один день від суми позики.

Також умовами договору позики № 77695592 передбачено, що за порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми позики за цим договором, він зобов`язується сплатити нараховані проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі 2,70 % від суми позики за кожен день прострочення повернення, що не становить понад 50 % суми позики, адже даний пункт договору позики № 77695592 передбачає відповідальність за порушення позичальником умов договору. Отже, при належному виконанні договірних зобов`язань підвищення процентної ставки не застосовуються.

Відповідно до пункту 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку не повернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частину) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів та позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.

Позивачем зазначалось, що у відповідності до умов кожного з договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні договорів.

У відповідності до умов договору, кошти надавалися відповідачці у безготівковій формі на банківську картку, вказану власноручно відповідачкою при укладанні договору.

На підтвердження суми заборгованості по вищевказаних договорах позивачем до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості за договорами, виготовлений представником ТОВ «ФК «ЄАПБ», який підтверджує факт, що після переуступлення прав вимоги за даним договорами, позивачем не здійснювалося додаткових нарахувань.

Щодо відступлення права вимоги, позивач стверджував, що договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому - передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження відступлення права вимоги позивачем надано до суду платіжні інструкцій про оплату за відступлення права вимоги.

Позивач уважав, що враховуючи викладене у позовній заяві та відповіді на відзив, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже, на думку позивача, є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги.

При нормативному обґрунтуванні позовних вимог позивач посилався на ст. 131-2 Конституції України, статті 3, 15, 16, 20, 205, 207, 509, 512-514, 516, 525-526, 530, 549, 599, 610-612, 625, 626, 628, 632 - 634, 638, 639, 641, 642, 644, 1046 - 1049, 1054 - 1056-1, 1076, 1078 ЦК України, статті 2, 4, 9, 15, 19, 27, 43, 49, 58, 60, 61, 95, 123 -124, 133 - 134, 137, 141, 175, 177, 274-279 ЦПК України, статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», статті 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський обіг та фінансову звітність в Україні», постанова Національного Банку України №705 від 05 листопада 2014 року, правові висновки Верховного Суду України у справі № 732/670/19, 404/502/18, 127/33824/19, 524/5556/19.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у заявах по суті просив розглядати справу за відсутності представника позивача.

Позиція відповідача (а.с. 69 -77, 165-166)

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Калінін Сергій Костянтинович з пред`явленими позовними вимогами не погодилася.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки зазначив, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, так є необґрунтованими та безпідставними з таких підстав:

-з наданої частини договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 не можливо перевірити та встановити строк його дії;

-договір факторингу було укладено 14.06.2021, тоді як договір позики був укладений 12.11.2021, тобто після відступлення прав вимоги, що вказує на безпідставність доводів позивача;

-продовження сторонами строку дії договору № 14/06/21 від 14.06.2021 внаслідок укладення реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 (який не долучений до матеріалів справи) до конкретного боржника не свідчить про набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 , оскільки станом на 14.06.2021 у ТОВ «Фінансова Компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не існувало право вимоги до відповідача, оскільки договір позики було укладено лише 12.11.2021;

-право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «Фінансова Компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перейшло до нового кредитора починаючи ще 14.06.2021, а сам договір позики № 77695592 був укладений 12.11.2021, тобто більше ніж через 5 місяці після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки договір факторингу права вимоги є похідних від договору позики, а отже не може бути укладеним раніше договору позики, за яким переходить право вимоги;

-наданий витяг з реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 до договору факторингу, не містить підписів сторін, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги до відповідача, як боржника за вказаним договором позики; реєстр боржників № 11 від 27.10.2023 до договору факторингу, з якого вбачалося б право вимоги за спірним договором позики, позивачем суду надано не було, як і доказів здійснення фактором оплати за відступлені ним права вимоги;

-позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 77695592 від 12.11.2021 від первісного кредитора до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»;

-ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних в позовній заяві обставин. Матеріалами справи не підтверджено укладення товариствами та ОСОБА_1 кредитних договорів, погодження ними умов кредитування та надання відповідачу кредиту;

-різні форми способу підписання електронного документу під назвою «Договір № 2570974 про надання споживчого кредиту», а також відсутня письмова згода зі зразками, відповідних аналогів власноручних підписів на використання факсимільного відтворення підпису директора ТОВ «Лінеура Україна» Пшеничний А.І., відповідно до вимог ч. 3. ст. 207 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитний договір № 2570974 від 12.11.2021 не містить інформації про підписання ТОВ «Лінеура Україна» з використанням одноразового ідентифікатора;

-позивач не надав суду докази про отримання відповідачкою листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу останнім на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитних договорів в електронному вигляді;

-на підтвердження укладення кредитного договору № 2570974 від 12.11.2021;

-з форми та змісту кредитних договорів неможливо встановити достовірність зазначених в них обставин;

-у матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б встановити, що ОСОБА_1 пройшла ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «Фінансова Компанія «1 Безпечне агентство з повернення кредитів» при вході в особистий кабінет на сайті, в порядку передбаченому Закону України «Про електронну комерцію», через номер телефону, який би вона сама зазначила;

- ОСОБА_1 не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір;

-позивач не надав до матеріалів позовної заяви жодних доказів вчинення ОСОБА_1 таких дій, надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір;

-позивачем не надано суду доказів проведення ідентифікації ОСОБА_1 при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету;

-позивач не надав Правила надання коштів у позику у тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна»;

-позивач не надав Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту «Фінансова Компанія «1 Безпечне агентство з повернення кредитів»;

-доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит;

-відсутність в матеріалах справи первинних документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом.

-позивачем не надано детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості, яку просить стягнути з відповідача, зокрема простроченої заборгованості за процентам, із зазначенням за який період була нарахована та за якою відсотковою ставкою.

Сторона відповідача вважає, що тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами.

Отже, у даному випадку на думку представника відповідача, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Позивачем у встановленому законом порядку не доведено факт укладення кредитних договорів в електронному вигляді, перерахування кредитних коштів за договорами, відступлення права грошової вимоги, а тому підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками відсутні.

Представником наголошувалось, що право нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося у ТОВ «Лінеура Україна» зі спливом строку дії договору 12 грудня 2021 року; ТОВ «Фінансова Компанія «1 Безпечне агентство з повернення кредитів» - 12 грудня 2021 року, тому ,на думку представника відповідачки, починаючи із зазначених дат, товариство не мало право нараховувати проценти за користування кредитом.

З урахуванням наведеного, вважав, що розрахунок позивача про стягнення з ОСОБА_1 процентів нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань (прострочення грошового зобов`язання), після спливу строку кредитування, суперечить вимогам вищевказаного закону та сталій судовій практиці в Україні.

При нормативному обґрунтуванні власної позиції посилалася на статті 6, 205, 207, 512, 514, 536, 625, 627, 1048, 1077, 1054 - 1055 ЦК України; статті 12, 13,76 - 81, 83, 89,120, 126 ЦПК України; статті 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський обіг та фінансову звітність в Україні», рішення від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v . Spain» Європейського суду з прав людини; висновки апеляційних суддів України, правові висновки Верховного Суду у справі № 910/18036/17 (постанова від 02 жовтня 2018 року); у справі № 910/12525/20 (постанова від 15 вересня 2022 року), у справі № 127/33824/19 (постанова від 07 жовтня 2020 року), у справі № 732/670/19 (постанова від 09 вересня 2020 року) у справі № 404/502/18 (постанова від 23 березня 2020 року) у справі № 757/40395/20 (постанова від 14 червня 2022 року) у справі № 569/7648/15-ц (постанова від 01 грудня 2021 року) у справі № 278/2177/16-ц (постанова від 17 грудня 2020 року) у справі № 760/7792/14-ц (постанова від 28 жовтня 2020 року) у справі № 200/5647/18 (постанова від 16 вересня 2020 року) у справі № 278/2177/15-ц (постанова від 17 грудня 2020 року) у справі № 755/18920/18 (постанова від 29 січня 2020 року) у справі № 219/1704/17 (постанова від 13 травня 202 року) у справі № 755/2284/16-ц (постанова від 11 вересня 2019 року).

У судове засідання відповідачка та її представник не з`явилися, у відзиві на позовну заяву просили розгляд справи здійснити за їх відсутності, у задоволені позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовити та стягнути з позивача на користь відповідачки витрати по оплаті послуг за надання професійної (правничої) допомоги у розмірі 6000,00 грн.

Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України - ЦКУ).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦКУ).

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Я кщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 641 ЦКУ пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

За ст. 642 ЦКУ відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Відповідно до ст. 1054 ЦКУ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦКУ).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію».

Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (тут та на далі у редакції, чинній станом на дату укладення спірних договорів) встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

-електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

-електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

-аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що е лектронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку:

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням:

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦКУ).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин (у період нарахування процентів)), у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 10561 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Частиною другою статті 3 цього закону у свою чергу передбачено, що цей Закон, крім положень щодо врегулювання простроченої заборгованості, пункту 9 частини третьої статті 9, пункту 15 частини першої та частини другої статті 12 цього Закону, не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця.

Карантин, установлений постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями) діяв на території України з 12.03.2020 до 30 червня 2023 року.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» звільняв споживача від відповідальності за прострочення зобов`язань за кредитним договором, у тому числі за кредитним договором про споживчий кредит зі строком погашення кредиту до одного місяця на період дії карантину.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦКУ).

Відповідно до ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За ст. 518 ЦКУ боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦКУ).

Згідно зі ст. 1082 ЦКУ боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Щодо кредитного договору № 1

12 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна (далі - первісний кредитор) та відповідачкою ОСОБА_1 (за договором - клієнт) укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі - кредитний договір або договір № 1) № 2570974, який підписано електронним підписом відповідачки зі застосуванням одноразового ідентифікатору, відтвореним шляхом використання відповідачки одноразового ідентифікатора Е23, про що свідчить п. 11 договору-1.

За умовами договору (п. 1.1) укладення договору здійснювалося сторонами за допомогою ІТС (інформаційно-телекомунікаційна система) Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до умов вищевказаного договору, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені безпосередньо на сайті позикодавця, та зі змістом яких відповідач був ознайомлений на момент укладення договорів, відповідач розумів, що договори укладається сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно - телекомунікаційної системи позикодавця, в результаті чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», у сторін договору позики виникають цивільні права та обов`язки.

У договорі зазначено прізвище, ім`я, по батькові клієнта ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер клієнта ( НОМЕР_1 ); відомості про паспорт, місце проживання ( АДРЕСА_1 ); номер мобільного телефону НОМЕР_2 , електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-13).

Згідно з п.1.2 договору № 1 товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту - 8 000 грн.

Відповідно до п. 1.3 договору строк кредиту - 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є додатком 1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та в строки визначених в розділі 4 цього договору.

Згідно з п.1.4 договору, тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,99 % у день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3.цього договору, якщо не виконані умови застосування зниженої процентної ставки та у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п.4.1 договору(пп.1.4.1).

Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п. 1.8 договору №1).

Згідно з п. 2.1. кредитного договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_3 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

Відповідно до п. 2.4. кредитного договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1. договору.

За п. 2.5 кредитного договору кредит уважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 3.1 договору № 1 нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації/авто пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

До періоду розрахунку процентів включається день надання та не включається дата повернення кредиту, вказана у графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у п.1.3 договору, відбулася пролонгація строку кредиту відповідно до розділу 4 договору, де проценти нараховуються і в дату повернення кредиту, вказану в графіку платежів, і в нову дату повернення. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день (п.3.2 договору №1).

У випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом зміну дати повернення, шляхом укладання додаткового договору до договору (п. 4.1.1 договору № 1).

Згідно з п. 4.1.3 договору кредиту товариство має право, але не обов`язок протягом 24 годин з моменту вчинення клієнтом вказаних у п. 4.1.2 договору дій, акцептувати пропозицію (оферту) клієнта про продовження строку користування кредитом шляхом направлення клієнту засобами зв`язку текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення ) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені клієнтом товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі та одноразовий ідентифікатор у вигляді коду для підписанням клієнтом додаткового договору.

Новий строк кредиту розраховується з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з п. 4.1.2 - 4.1.3 договору, та встановлюється/зазначається в додатковому договорі (п. 4.1.5 договору № 1).

Пунктом 4.2 договору передбачено порядок автопролонгації строку кредиту (далі - авто пролонгація).

Відповідно до п. 4.2.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1 - 4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (авто пролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту.

Згідно з п. 4.2.3 договору сторони погодили, що за користування кредитом в період автопролонгації нарахування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 договору, за стандартною ставкою у відповідності до п.1.5.1 договору; при застосуванні автопролонгації знижка, надана клієнту в рамках програми лояльності та здійснюється автоматичний перерахунок процентів за користування кредитом за період, визначений п. 1.3 договору, за стандартною процентною ставкою (застосовується стандартна процентна ставка) та відбувається перерахунок загальної вартості кредиту. Результати таких перерахунків відображаються в особистому кабінеті.

У випадку автопролонгації товариство не пізніше 4-го дня після закінчення строку кредиту або продовження строку кредиту (п. 1.3, п. 4.1.5 договору) надсилає електронний лист-повідомлення на електронну адресу клієнта (відповідачки) та/або смс-повідомлення на номер телефону, вказані у розділі 10 цього договору, інформуючи клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом. Результати таких перерахунків відображаються в особистому кабінеті (п. 4.2.4 договору № 1).

Одночасно з кредитним договором відповідачка узгодила та підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором У236 (12.11.2021 10:54:59) додаток № 1 до кредитного договору у формі таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 14).

З паспорта споживчого кредиту вбачається, що істотні умови кредиту збігаються з істотними умовами договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.07.2022 № 2570974 (а.с.15-16).

Згідно з повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на адресу ТОВ «Лінеура Україна» від 29.02.2024 вих. № 1-2902 між товариствами укладено договір на переказ коштів, відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта 12.11.2021 об 10:56:12 на суму 8000,00 грн, маска картки НОМЕР_3 номер транзакції в системі iPay.ua - 119307259, призначення платежу: зарахування 8000 грн на карту НОМЕР_3 (а.с. 128, 179).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 22.04.2024 № 20.1.0.0..0/7-240417/44938 вбачається, що картковий рахунок № НОМЕР_4 належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 (а.с. 230).

Відповідно до виписки за договором за період з 12.11.2021 по 15.11.2021, наданої ПАТ КБ «Приватбанк», на рахунок за номером картки НОМЕР_4 ОСОБА_1 12.11.2021 було здійснено зарахування грошових коштів у сумі 8000,00 грн (а.с.230 на звороті).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 2570974 від 12.11.2021 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 19.07.2023 позичальник ОСОБА_1 мала заборгованість перед ТОВ «Лінеура Україна» у сумі 24556,80 грн, з яких заборгованість за сумою кредиту - 8000,00 грн; заборгованість по нарахованим процентам - 16556,80 грн (а.с. 129-133, 180-184). Заборгованість нарахована за період з 12.11.2021 по 24.02.2022 з розрахунку 1.99 % в день користування.

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 22), наданого позивачем, сума заборгованості відповідачки станом на 31.12.2023 становила 24556,80 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 8000,00 грн; заборгованість по нарахованим процентам - 16556,80 грн (а.с. 22).

19.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» (за договором - клієнт) та ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» (за договором - фактор) укладено договір факторингу № 19072023 (а.с. 17-19).

Відповідно до п.1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається в момент підписання сторонами акту прийому - передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому - передачі реєстру боржників - підтверджує факту переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників від 19 липня 2023 року за договором факторингу №19072023 від 19 липня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) передав, а ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) прийняв реєстр боржників кредитора кількістю 1212 шт., після чого з урахуванням п. 1.2 договору факторингу №19072023 від 19.07.2023, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 20).

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 19.07.2023 до договору факторингу №19072023 від 19.07.2023 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 у загальній сумі 24556,80 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 8000,00 грн; заборгованість по процентами - 16556,80 грн (а.с. 21).

Щодо договору позики № 2

12 листопада 2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (за договором - позикодавець) та відповідачкою ОСОБА_1 (за договором - позичальник) було укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем договір позики (на умовах повернення позики у кінці строку позики) № 77695592 (надалі також - договір позики або договір № 2) шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції зі застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно зі Законом України «Про електронну комерцію. Договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) lj8vuMfJBa, про що свідчать положення п. 12-20 договору (а.с. 28).

Згідно з п. 1 договору позики за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі - «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

За умовами укладеного договору позичальник (відповідачка) отримала від позикодавця позику - 18000,00 гривень строком на 30 днів з базовою процентною ставкою в день - 1,99 %. Датою повернення позики визначено сторонами договору - 12.12.2021, знижена процентна ставка на день - 0,6965 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день (не застосовується у період карантину) - 2,70 %, пеня за день (не застосовується у період карантину) - 2,70%, орієнтовна річна процентна ставка - 906,08%, орієнтовна загальна вартість позики склала суму 21761,00 гривень (а.с. 28).

Відповідно до п. 4 договору позики проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.

У договорі зазначені такі відомості щодо позичальника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ; паспорт № НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 ; номер телефону: НОМЕР_2 , електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 ; рахунок: НОМЕР_3 та електронний підпис одноразовим ідентифікатором lj8vuMfJBa.

Згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що міститься в додатку №1 до договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 77695592 від 12.11.2021, дата видачі кредиту/дата платежу - 12.11.2021/12.12.2021, кількість днів у розрахунковому періоді - 30, чиста суму кредиту/сума платежу за розрахунковий період - 18000,00/21716,10 грн, проценти за користування кредитом - 3761,10 грн, реальна річна процентна ставка - 906,08 %, загальна вартість кредиту становить 21761,100 грн (а.с.28 на звороті). Таблиця обчислення загальної вартості кредиту (додаток до договору позики) також містить посилання на електронний підпис позичальника ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором lj8vuMfJBa зі зазначенням ідентифікуючих особу позичальника відомостей.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 22.04.2024 № 20.1.0.0..0/7-240417/44938 вбачається, що картковий рахунок № НОМЕР_4 належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 (а.с. 230).

Відповідно до виписки за договором за період з 12.11.2021 по 15.11.2021, наданої АТ КБ «Приватбанк», на рахунок з номером картки НОМЕР_4 ОСОБА_1 12.11.2021 було здійснено зарахування грошових коштів у сумі 18000,00 грн (а.с.230 на звороті).

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 24.02.2022 відповідачка мала заборгованість перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за договором №77695592 від 12.11.2021 у сумі 55252,80 грн, з яких з яких: заборгованість за тілом кредиту - 18000,00 грн; заборгованість за процентами - 37252,80 грн (а.с. 134-138, 185-190). Заборгованість нарахована за період з 11.12.2021 по 24.02.2022 з розрахунку 1,99 % в день.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного позивачем, сума заборгованості відповідачки станом на 31.12.2023 становила 55252,80 ,з яких: заборгованість за сумою кредиту - 18000,00 грн; заборгованість по нарахованим процентам - 37252,80 грн (а.с. 35).

14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (фактор) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (клієнт) було укладено договір факторингу № 14/06/21 (а.с. 29-30, 150-153, 202-205) та низку додаткових угод до нього (а.с. 31 - 32, 149, 201).

У договорі факторингу зазначені такі терміни:

-Заборгованість - грошові зобов`язання боржників перед клієнтом, що містяться у реєстрі боржників, які належать до сплати клієнту боржниками у зв`язку з наданою позикою. До заборгованості включається сума основного зобов`язання (повернення кредиту), плата за кредитом (плата за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань згідно з договором позики;

-Право вимоги права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі договору позики.

Відповідно до п.1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому - передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому - передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

У день коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно з реєстром боржників в електронному виді за формою, наведеною в Додатку №5 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно з реєстром боржників в електронному вигляді (Додаток №6).

Відповідно до п. 3.1 договору факторингу загальна сума прав вимоги, що відступається за відповідним реєстром боржників, ціна продажу та одинична ціна визначаються в додаткових угодах до цього договору окремо для кожного реєстру боржників і вказується в таких реєстрах боржників.

Фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, протягом 7 робочих днів з моменту передачі по акту прийому - передачі відповідного реєстру боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта, вказаний у розділі 10 даного договору (п.3.2 договору факторингу).

Відповідно до п. 9.1. договору факторингу договір вступає в силу з дня його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх печатками і діє до 14 червня 2022 року, а в частині виконання зобов`язань, до повного виконання сторонами зазначених зобов`язань.

Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників від 27.10.2023 № 11 за договором факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» реєстр боржників загальною кількістю 24 674, після чого з урахуванням п. 1.2 договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно таких заборгованостей (а.с. 33).

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 до договору факторингу від 14.06.2021 №14/06/21 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 у загальній сумі 55252,80 гривень, з яких: 18000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 37252,80 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 34).

Згідно з реєстром боржників №11 від 27 жовтня 2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт), позивач набув права вимоги до відповідачки ОСОБА_1 , запис у реєстрі № 21493, за кредитним договором №77695592 у загальній сумі 55252,80 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 18000,00 грн; заборгованість по нарахованим процентам - 37252,80 грн (а.с.154-156, 206-208).

Відповідно до платіжної інструкції від 31.10.2023 №20397 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розрахувалося з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за відступлення права вимоги згідно з додатковою угодою від 27 жовтня 2023 року №12 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.21 ( а.с.148, 200).

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що відповідачкою ОСОБА_1 було укладено в електронній формі, що згідно з п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі, такі договори:

- договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.11.2021 № 2570974 з ТОВ «Лінеура Україна»;

- договір позики (на умовах повернення позики у кінці строку) від 12.11.2021 № 77695592 з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

Факт укладення таких договорів належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачкою на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договори між відповідачкою та первісними кредиторами не було б укладено.

Доводи представника відповідачки про непідтвердження позивачем укладення товариствами (первісними кредиторами) та відповідачкою кредитних договорів, погодження ними умов кредитування суд відхиляє, оскільки такі спростовуються матеріалами справи.

Так, підписання договорів відповідачкою підтверджується змістом договорів та додатків до них, які містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідачки; дату народження та податковий номер відповідачки, що співпадає зі зазначеним відповідачкою у відзиві на позовну заяву; номер паспорта, телефон (ідентичний з номером телефону, зазначеним відповідачкою у відзиві на позовну заяву); номер банківської картки (що за повідомленням банку належить відповідачці); адресу місця проживання; електронну адресу, що співпадає з електронною адресою відповідачки, зазначеною у відзиві на позовну заяву (а.с. 36).

Доказів підписання договору від імені відповідачки іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачка суду не надала, про таке не повідомляла та не стверджувала, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надала.

Отже, суд уважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договорів саме відповідачкою. Такі факти не були спростовані відповідачкою.

Також суд уважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачкою факт видачі первісними кредиторами кредиту та позики за спірними договорами у сумі 8000,00 грн та 18000,00 грн відповідно та зарахування коштів саме у такій сумі у день укладення договорів на поточний банківський рахунок відповідачки.

Так, з договорів вбачається, що зарахування кредитних коштів, позики у сумі 8000,00 грн та 18000,00 грн мало б відбуватися на банківську картку, зазначену у договорах ( НОМЕР_3 ). На цю ж саму платіжну карту 034593), яка за повідомленням банківської установи належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (у день укладення спірних договорів) було зараховано 8000,00 грн та 18000,00 грн. Інформація про підтвердження здійснення операції за платіжною карткою направлялася на номер телефону, який належить відповідачці та належність якого саме їй підтверджується відомостями, зазначеними у відзиві на позовну заяву.

Отже, факт отримання кредиту та позики відповідачкою за спірними договорами у розмірі 8000,00 грн та 18000,00 грн є доведеним позивачем та не спростованим відповідачкою. Такий факт ґрунтується на умовах договору позики та кредиту.

Суд звертає увагу на те, що заперечуючи позовні вимоги у відзиві на позовну заяву представник відповідача наполягав на тому, що у матеріалах справи відсутні докази надання відповідачці кредиту та позики, докази факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та позики, відсутність доказів отримання відповідачкою листів на адресу електронної пошти, зазначеної у договорі, смс-повідомлень на номер телефону тощо. При цьому представником відповідачки не заперечувався у категоричній формі сам факт отримання кредитних коштів відповідачкою, непроведення повного розрахунку тощо. Аргументи з боку відповідачки в основному будуються на тому, що позивач не довів чи не надав докази, чи надав неналежні докази.

Разом з тим суд уважає, що відповідачка та/або її представник не позбавлені були права та можливості (з метою спростування позовних вимог та доведення своїх заперечень, наведених у відзиві на позовну заяву) самостійно надати суду виписку з банківського ранку або ж довідку з банківської установи на підтвердження того, що за реквізитами платіжної картки, належної відповідачці, 12.11.2021 грошові кошти у сумі 8000,00 грн та 18000,00 грн надійшла від іншої особи, а не від ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за кредитним договором та договором позики. На противагу доводам позивача походження цих коштів з боку відповідачки не було підтверджено.

Отже доводи зі сторони відповідачки про те, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження факту укладання спірних договорів з відповідачкою є безпідставними. Доводи про відсутність інформації про підписання ТОВ «Лінеура Україна» договору з використанням одноразового ідентифікатора та письмової згоди зі зразками відповідних аналогів підпису директора ТОВ «Лінеура Україна» ОСОБА_2 , на виконання вимог ч. 3 ст. 207 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд відхиляє як аргумент на спростування заявлених позовних вимог, адже з боку позивачки не було заявлено зустрічних позовних вимог з метою оспорювання договорів з тих підстав, що такі договори укладені у неналежній формі чи неуповноваженою особою.

Безпідставними є й доводи зі сторони відповідачки про неможливість встановлення зі змісту та форми договорів достовірність зазначених у них обставин, адже умови договорів є зрозумілими, чіткими, містять усі основні умови, які притаманні та обов`язкові для договорів кредиту та позики, що вимагаються законом.

Невизнання відповідачкою самого факту заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання нею одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір, суд відхиляє, адже, зважаючи на загальні засади цивільного законодавства, закріплені у ст. 3 ЦК України, у тому числі такі, як свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність, відповідачка, якщо вона дійсно не укладала в електронній формі договори, на їх умови не погоджувалася, або вони були для неї незрозумілі, не позбавлена була можливості, діючи розумно та добросовісно, з`ясувати джерело походження коштів, що надійшли на її рахунок, повідомити про безпідставне перерахування коштів первісних кредиторів та повернути їм кошти, що надійшли на її банківський рахунок. Таких доказів відповідачкою надано суду не було. Джерело походження коштів у сумі, ідентичній сумі позики та кредиту, чи причини їх неповернення пояснено суду не було.

Підсумовуючи викладене суд погоджується з аргументами позивача, викладеними ним у позовній заяві та у відповіді на відзив, та вважає, що позивачем доведено факт укладення кредитних договорів з додержанням письмової форми, визначеної законом, з дотриманням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію», такі договори підписані відповідачкою шляхом застосування електронного підпису одноразовими ідентифікаторами у порядку, визначеному ст. 12 цього закону та умовами договорів. Відповідачка отримала за кредитним договором та договором позики грошові кошти шляхом перерахування таких коштів на її поточний банківський рахунок за реквізитами емітованої на її ім`я платіжної банківської картки, що були зазначена у реквізитах кредитного договору та договору позики.

Доказів повернення відповідачкою коштів, отриманих у кредит та позику, матеріали справи не містять.

З цих підстав позовні вимоги позивача щодо стягнення основної суми заборгованості за договорами, а саме: за кредитним договором № 1 - 8000,00 грн та договором позики № 2 - 18000,00 грн, є законними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на умовах договорів.

Факт набуття позивачем права вимоги до відповідачки за договорами суд також уважає доведеним належними та достатніми доказами.

Заперечення представника відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо недоведення позивачем факту переходу права вимоги позивачу від первісних кредиторів, суд уважає безпідставними.

Позивачем надано всі докази на підтвердження переходу права вимоги за кредитними договорами, а саме договори факторингу, платіжні інструкції про сплату права вимоги за договорами, реєстр боржників, додаткові угоди до договорів факторингу тощо. Такі докази підписані, а їх копії завірені належним чином.

Аргументи зі сторони відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву, про безпідставність доводів позивача з тих підстав, що договір факторингу № 14/06/21 було укладено раніше (14.06.2021), аніж виникло право вимоги до відповідачки у первісного кредитора в особі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (12.11.2021), суд відхиляє, адже з наданих позивачем доказів вбачається, що до договору факторингу, який укладено між первісним кредитором та позивачем у даній справі неодноразово вносилися зміни, у тому числі й щодо суми відступленого права вимоги та щодо переліку боржників (реєстру боржників). Додаткові угоди є невід`ємною частиною договору факторингу. Їх укладення жодним чином не порушує права відповідачки, як зобов`язаної за кредитним договором стороною. Похибки чи недоліки в укладенні таких договорів жодним чином не звільняють відповідачку від виконання обов`язку за кредитним договором взагалі, у тому числі й перед первісним кредитором, якщо вона уважає, що позивач не є управненою на отримання коштів стороною. Проте доказів виконання зобов`язань за кредитним договором перед первісним кредитором відповідачка також суду не надала.

Надані позивачем договори факторингу недійсними судом не визнавалися, отже є чинними та дійсними. Зі змісту таких договорів вбачається, що вони є рамковими угодами, якими визначені основні умови відступлення прав вимоги до боржників первісних кредиторів на користь позивача як нового кредитора. Є допустими та таким, що не суперечить діловій практиці у такого роду правовідносинах, той факт, що у рамках цих договорів може відбуватися відступлення прав вимоги за кредитними договорами до боржників, що укладалися пізніше та право вимоги за якими було передано пізніше за відповідним реєстром, аніж сам договір факторингу.

Суд також уважає безпідставними доводи представника відповідачки про недоведення позивачем факту відступлення права грошової вимоги до відповідачки за договором позики від 12.11.2021 № 77695592, оскільки матеріали справи містять усі докази на підтвердження набуття позивачем права вимоги до відповідачки (реєстр боржників, де містяться відомості про кредитний договорів укладений з відповідачкою під номером 21493; акт приймання-передачі реєстру боржників, докази проведення розрахунку між первісним кредитором та позивачем за договором факторингу). Висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12525/20, на які посилався у відзиві представник відповідачки, суд у даному спорі не застосовує, оскільки обставини даної справи, що розглядалася судом, є нерелевантними з обставинами справи № 910/12525/20, висновки ВС у якій стосувалися відступлення припиненого права вимоги.

Нерелевантними до обставин даної справи є також обставини справ № 910/18036/17, 569/7648/15-ц, 760/7792/14-ц, 278/2177/15-ц, 219/1704/17, 755/2284/16, 755/18920/18, на правові висновки Верховного Суду у яких посилався представник відповідачки.

Іншим правовим висновкам у постановах Верховного Суду, на які посилалися сторони у своїх заявах по суті, висновки суду у даній справі не суперечать.

Здійснюючи перевірку розрахунків заборгованості за договором, наданих позивачем, суд виснує таке.

У дослідженому судом договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.11.2021 № 2570974 (договір № 1) було встановлено строк користування кредитом - 30 днів, через 30 днів сума кредиту, отриманого відповідачкою від кредитодавця (первісного кредитору) мала б бути повернута.

У договорі № 1 була встановлена процентна ставка за користування кредитом протягом 30 днів (у разі вчасного повернення суми позики), а також процентна ставка за понадстрокове користування кредитом, тобто процентна ставка, що нараховувалась на прострочену суму позики.

У дослідженому судом договорі позики від 12.11.2021 № 77695592 (договір № 2) було встановлено строк користування позикою - 30 днів та відповідна кінцева дата строку позики - 12.12.2021. Через 30 днів сума позики отриманої відповідачкою від позикодавця (первісного кредитору) мала б бути повернута.

У договорі № 2 була встановлена процентна ставка за користування позикою протягом 30 днів (у разі вчасного повернення суми позики), а також процентна ставка за понадстрокове користування позикою, тобто процентна ставка, що нараховувалася на прострочену суму позики.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором».

Крім того ВП ВС у п. 122-128 цієї постанови роз`яснила таке:

«122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору.

125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови).

126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови).

127. Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів.

128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).»

У даній справі, що вирішувалася судом, чітко та недвозначно вбачається, що умови договору позики та кредиту передбачають нарахування процентів як плати за правомірне користування позикою (30 днів) та як міри відповідальності після закінчення строку позики/кредиту, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Про таке свідчать і відповідні формулювання умов спірного договору про сплату процентів («стандартна процентна ставка застосовується у межах строку кредиту» «процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день» тощо).

Положеннями ст. 625 ЦК України обґрунтував й свої позовні вимоги позивач у позовній заяві.

З доказів, наданих позивачем та досліджених судом, які зазначені судом вище у розділі «Фактичні обставини…» вбачається, що сума кредиту за договором від 12.11.2021 № 2570974 (договір № 1) становить 8000,00 грн; строк повернення - 30 днів; договірна дата повернення кредиту - 12.12.2021, процентна ставка базова в день 1,99 %, яка застосовується у межах строку кредиту, якщо невиконанні умови до застосування зниженої процентної ставки.

Отже сума процентів за правомірне користування кредитними коштами буде складати - 4776,00 грн (8000,00 х 1,99 % х 30 = 4776,00).

Решта сума процентів, пред`явлена до стягнення, - 11780,80 грн (16556,80 - 4776,00 = 11780,80) - проценти, нараховані на прострочену суму позики поза межами строку кредитування.

Доводи позивача про те, що за умовами кредитного договору відбувалася автопролонгація строку кредитування, є недоведеними, адже позивачем не надано доказів направлення первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту електронного листа-повідомлення на електронну адресу відповідачки та/або смс-повідомлення на номер телефону відповідачки з метою інформування відповідачки про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки, як це визначено у п. 4.2.4 кредитного договору, або ж укладення додаткового договору, як це визначено у п. 4.1.1-4.1.6 кредитного договору № 1.

Також з доказів, наданих позивачем та досліджених судом, які зазначені судом вище у розділі «Фактичні обставини…» убачається, що сума позики за договором №77695592 від 12.11.2021 (договір № 2) становить 18000,00 грн; строк повернення - 30 днів; договірна дата повернення кредиту - 12.12.2021, процентна ставка базова в день 1,99 %, знижена процентна 0,6965 %.

Договір позики не містить чітких та однозначних умов, за яких позикодавець мав право використовувати базову процентну ставку у розмірі 1,99 % в день за користування позикою, а за яких - знижену у розмірі 0,6965 %.

Правила надання грошових коштів у позику, на які йде посилання у договорі позики № 2, позивачем не надано, про що вірно було зазначено представником відповідачки у відзиві.

Отже, суд частково погоджується з доводами представника відповідачки та вважає, що первісним кредитором безпідставно нараховано, а позивачем безпідставно пред`явлено до стягнення суму процентів, що нараховувалася за іншою ставкою, аніж та, що відображена у відповідному розділі договору та у додатку № 1 до договору позики з наведенням суми процентів, що мала б бути сплачена відповідачкою за строк дії договору позики, про який вона домовилися з позикодавцем (первісним кредитором), а саме - 3761,10 грн.

Отже сума процентів за правомірне користування кредитними коштами за договором позики № 2 буде складати - 3761,10 грн (18000,00 х 0,6965% х 30 = 3761,10), як про це домовилися сторони, укладаючи договір, що відображено у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача (а.с. 28 на звороті).

Решта сума процентів, пред`явлена до стягнення, - 33491,70 грн (37252,80 - 3761,10 = 33491,70) - проценти, нараховані на прострочену суму позики поза межами строку кредитування, встановленого договором позики.

Суд відхиляє доводи зі сторони відповідачки у тій частині, що розрахунок позивача не містить відомостей, що дозволяли б суду перевірити його, адже позивачем надано детальні розрахунки заборгованостей по обом договорам, такі розрахунки містять складові заборгованостей, період нарахування процентів, процентну ставку тощо, і такі відомості можуть бути перевірені та оцінені судом.

Разом з тим, суд уважає, що розрахунки заборгованості не у повній мірі відповідають вимогам закону та уважає, що положення пункту 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» (у редакціїї чинній у період нарахування процентів за спірними договорами) цілком застосовні й до даного спору.

Про наведене свідчать частково й умови договору позики, у якому йде пряме посилання на обмеження, встановлені Законом України «Про споживче кредитування» (п. 16 договору позики № 2).

У період нарахування таких процентів не була завершена дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Закон України «Про споживче кредитування» звільняв споживача від відповідальності за прострочення зобов`язань за кредитним договором, у тому числі за кредитним договором про споживчий кредит, договором позики зі строком погашення кредиту/позики до одного місяця на період дії карантину.

Тлумачення пункту 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній у період нарахування процентів за спірними договорами) свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

-в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину

-в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

-у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) у тому числі, але не виключно, неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Законодавець на рівні акту цивільного законодавстві передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити проценти за неправомірне користування позикою, кредитом. Такий обов`язок припиняється без його виконання.»

Отже, суд уважає, що відповідачка на підставі п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільнялася від відповідальності перед первісними кредиторами, а відповідно й перед позивачем як правонаступником, за прострочення виконання зобов`язань за договором позики та кредиту; звільнялася від обов`язків сплачувати кредитодавцю/позикодавцю інші платежі (проценти за період прострочення), сплата яких передбачена договором позики, кредиту за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) відповідачкою зобов`язань за такими договорами.

Той факт, що проценти за понадстрокове користування позиками нараховувалися за базовою ставкою, а не за підвищеною, правового значення не має. Доказів пролонгації строку дії договорів у порядку, встановленому самими договорами, позивачем не надано.

Отже, за договором № 1 сума процентів 11780,80 грн (16556,80 - 4776,00 = 11780,80) за період з 13 грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року нарахована первісним кредитором та пред`явлена до стягнення позивачем неправомірно. Така сума процентів, нарахована на прострочену заборгованість поза межами строку кредитування, підлягала списанню кредитодавцем, а обов`язок відповідачки по сплаті процентів, нарахованих за понадстрокове користування кредитом, припиняється без його виконання. Відповідно, у задоволенні вимог в цій частині суд відмовляє за безпідставністю.

Також, за договором № 2 сума процентів 33491,70 грн (37252,80 - 3761,10 = 33491,70) за період з 13 грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року нарахована первісним кредитором та пред`явлена до стягнення позивачем неправомірно. Така сума процентів, нарахована на прострочену заборгованість поза межами строку дії позики, підлягає списанню позикодавцем, а обов`язок відповідачки по сплаті процентів, нарахованих за понадстрокове користування позикою, припиняється без його виконання. Відповідно, у задоволенні вимог в цій частині суд відмовляє за безпідставністю.

Підсумовуючи все викладене вище суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідачки суми заборгованості у загальному розмірі 34537,10 грн, а саме:

- за кредитним договором № 2570974 - у загальному розмірі 12776,00 грн, а саме: сума заборгованості за основною сумою кредиту - 8000,00 грн, сума заборгованості за процентами - 4776,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог у сумі 11780,80 грн суд відмовляє за безпідставністю.

-за договором позики № 77695592 - у загальному розмірі 21761,10 грн, а саме: сума заборгованості за основною сумою позики - 18000,00 грн, сума заборгованості за процентами - 3761,10 грн. У задоволенні решти позовних вимог у сумі 33491,70 грн суд відмовляє за безпідставністю.

Розподіл судових витрат

Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 3028,00 грн (а.с. 1).

З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (43,27 % від ціни позову), суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідачки на користь позивача пропорційна до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 1310,22 грн (3028,00 х 43,27 % = 1310,22).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ч. 2 - 6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Представник відповідачки у відзиві на позовну заяву просив стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею витрати на правничу допомогу у сумі 6000,00 грн (а.с. 77).

Зі сторони відповідачки на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази: 1) рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди), затверджені рішенням засновника адвокатського бюро «КАЛІНІН І ПАРТНЕРИ» №3/2018 від 17 липня 2018 року (а.с.94); 2) копія договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 06 лютого 2024 року № б/н, укладеного між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна Сергія Костянтиновича та ОСОБА_1 (а.с. 95-96); 2) копію додатку №1 до договору копія договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 06 лютого 2024 року № б/н, відповідно до якого сторони договору домовилися, що клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) в розмірі 8 500,00 гривень у строк до набрання рішенням законної сили у справі, що визначена предметом договору (а.с. 97); 3) акт виконаних робіт (наданих послуг), відповідно до якого вартість наданих послуг становить 6000,00 гривень (а.с. 97-99); 4) платіжну інструкцію від 12.02.2024 № 546462369 на суму 1250,00 грн (а.с.161); 5) платіжну інструкцію від 07.02.2024 № 544796737 на суму 3000,00 грн (а.с.102); 6) платіжну інструкцію від 14.04.2024 № 572419978 на суму 4250,00 грн (а.с. 221).

На підтвердження направлення позивачу документів, що підтверджують витрати відповідачки на правничу допомогу, представником відповідачки відповідні докази.

Представник позивача у відповіді на відзив не погодився з таким розміром правової допомоги, заявленої до стягнення, адже їх розмір, на думку позивача, встановлений на власний розсуд та належним чином необґрунтований, можливо сума є значно завищена та не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумної їх вартості (а.с. 176-178).

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі сторони відповідачки надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених нею витрат на правничу допомогу у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката, договір про надання правничої допомоги, квитанції на підтвердження фактичної сплати суми гонорару. Такі докази завчасно були направлені позивачеві.

Зважаючи на наведені вище критерії розподілу витрат суд уважає, що витрати на правничу допомогу належним чином підтверджені та обґрунтовані.

Доводи позивача про необґрунтованість розміру правничої допомоги є безпідставними. Думка позивача про значне завищення розміру таких витрат є лише припущенням, порівняльних доказів на підтвердження невідповідності розміру таких витрат витратам у аналогічних справах не надано. Крім того, суд звертає увагу, що відповідачкою пред`явлено до стягнення 6000,00 грн з понесених нею 8500,00 грн витрат на правничу допомогу. Той факт, що такий розмір встановлений на власний розсуд сторін, не спростовує правомірність вимог про відшкодування таких витрат, адже згідно зі ст. 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги, тобто є тими умовами, згода щодо яких є диспозитивною та віднесена на розсуд і домовленість сторін договору.

Отже, позивачем не доведено неспівмірність понесених відповідачкою витрат, та суд не вбачає підстав для зменшення розміру витрат відповідачки на правничу допомогу. При цьому суд ураховує той факт, що відповідачкою пред`явлено до відшкодування тільки частину понесених нею витрат.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково (43,27 % від загального розміру позовних вимог), то керуючись ч. 1, ч. 2 ст. 141, 137 ЦПК України, з позивача підлягає стягненню на користь відповідачки судові витрати на правничу допомогу у сумі 3403,80 грн (6000,00 х 56,73 % =3403,80).

На думку суду, судові витрати, понесені відповідачкою, у такому розмірі відповідають критеріям реальності (їх дійсності та необхідності), розумності та не є явно несправедливими чи неспівмірними.

Керуючись статтями 12, 76, 77, 81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 282 ЦПК України, нормами матеріального права та висновками Верховного Суду, наведеними у мотивувальній частині рішення, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договорами на загальну суму 34537 гривень 10 копійок, а саме:

1) за кредитним договором від 12.11.2021 № 2570974 у загальному розмірі 12776 гривень 00 копійок, а саме: сума заборгованості за основною сумою кредиту - 8000 гривень 00 копійок, сума заборгованості за процентами - 4776 гривень 00 копійок;

2) за договором позики від 12.11.2021 № 77695592 у загальному розмірі 21761 гривень 10 копійок, а саме: сума заборгованості за основною сумою кредиту - 18000 гривень 00 копійок, сума заборгованості за процентами - 3761 гривень 10 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог на суму 45272 гривень 50 копійок відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у сумі 1310 гривня 22 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3403 гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строку на апеляційне оскарження на нього не буде подано апеляційну скаргу, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд.30, місто Київ, 01032; адреса для листування: вул. Лісова, буд. 2, поверх 4, м. Бровари, Київська область, 07400; ідентифікаційний код юридичної особи: 35625014; адреса електронної пошти: ; ; тел.: ).

Представник позивача: Грибанов Денис В`ячеславович (адреса: вул. Лісова, буд. 2, поверх 4, м. Бровари, Київська область, 07400; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_5 ; тел.: НОМЕР_7 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ; тел.: НОМЕР_2 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Представник відповідача: адвокат Калінін Сергій Костянтинович (адреса: вул. Холодногірська, буд. 45, м. Суми, 40004; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_7 ; тел.: НОМЕР_9 ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 27 травня 2024 року.

Суддя В.П. Козир