КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 358/1014/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9895/2024Головуючий у суді першої інстанції - Лебединець Г.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Прокопенко С.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Богуславської міської ради "Богуславське житлово-комунальне підприємство", треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_5 , про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Богуславського районного суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Богуславської міської ради "Богуславське житлово-комунальне підприємство", в якому просив зобов`язати директора КП БМР «Богуславське житлово-комунальне підприємство» додатково укласти договір найму житлового приміщення (або інший договір про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових споруд) із ним - ОСОБА_1 та членами його сім`ї - дружиною - ОСОБА_3 та її неповнолітнім сином - ОСОБА_6 , які проживають в кв. АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 11.06.2021 позивач зареєстрував шлюб із третьою особою по справі - ОСОБА_3 З дружиною та її неповнолітнім сином вони однією сім`єю мешкають в кв. АДРЕСА_1 . Наймачем квартири є він - позивач ОСОБА_1 , що підтверджується ордером на жиле приміщення за № 345/02 серія Зл, який виданий йому на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету Золотоніського ЛВУМГ Філії УМГ «Черкаситрансгаз» ДК «Укртрансгаз».

Разом із тим в спірній квартирі значаться зареєстрованими з 14.08.2012 року його колишня дружина - третя особа ОСОБА_4 та їх спільна дочка - ОСОБА_5 .

Рішенням суду від 13.03.2019 року шлюб між ним та колишньою дружиною був розірваний. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 разом із дочкою добровільно виїхали з квартири та проживають за іншою адресою.

У зв`язку із тим, що в даному будинку не створено ОСББ та ним не опікується жодна управлінська компанія, він двічі 25.04.2023 та 11.05.2023 письмово звертався до відповідача з проханням додатково укласти договір найму житлового приміщення або інший договір із членами його сім`ї, які постійно проживають із ним в квартирі.

Однак, листом від 10.05.2023 вих № 231 він отримав відповідь про необхідність надати ордер на житлове приміщення та письмову згоду всіх повнолітніх осіб, яким надавалося житло, для згоди на включення в договір найму інших осіб, які не є в складі ордера.

В подальшому листом від 15.05.2023 вих № 236 відповідач повідомив його про неможливість укласти договір найму до вирішення судових спорів.

Разом із тим, зазначає, він із новою сім`єю несе витрати по утриманню квартири, здійснюють всі належні платежі, тому вважає таку відмову незаконною і такою, що порушує його права як основного наймача квартири. Його дружина не має іншого житла, є особою з інвалідністю 3 групи та потребує додаткової житлової площі у вигляді окремої кімнати. Також окремої кімнати потребує і її неповнолітній син.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 21.02.2024 року у задоволенні позову відмовлено (т. 1, а.с. 226-229).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що він не довів порушення своїх прав відповідачем, оскільки колишній договір найму укладався з іншим підприємством, яке вже давно припинило виконання своїх функцій по договору найму та не отримує від нього жодних платежів, а відповідач не є правонаступником попередньої сторони по колишньому договору найму.

При цьому, зазначає про те, що коли укладався колишній договір найму його тодішня родина (які були вписані в ордер на квартиру і з ним не проживають) н мала соціальних пільг по оплаті комунальних платежів.

Натомість такі соціальні пільги має його нова родина (які не вписані в ордер на квартиру і постійно з ним проживають), але фактично не може ними скористатися при здійсненні оплати за житлово-комунальні послуги.

Також, зауважує, що дружина на має іншого житла та має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (т. 2, а.с. 1-5).

22.04.2024 року до суду надійшов відзив третьої особи ОСОБА_4 на апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, згідно ордеру на жиле приміщення № 345/02 серія Зл, позивач ОСОБА_1 з сім`єю з 3 осіб є наймачем кв. АДРЕСА_1 . Підстава видачі ордера: спільне рішення адміністрації і профспілкового комітету Золотоніського ЛВУМГ Філії УМГ «Черкаситрансгаз» ДК «Укртрансгаз» (Протокол № 7А від 05.07.2012 року) Склад сім`ї: дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 .

Згідно з свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 та третя особа по справі ОСОБА_3 11.06.2021 року зареєстрували шлюб.

Згідно з свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до посвідчення від 28.03.2019 серія НОМЕР_3 ОСОБА_3 є особою з інвалідністю 3 групи, має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (Категорія 1) та має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з довідкою про склад сім`ї за січень 2021 року та довідкою від 21.11.2023 року №2267 у кв. АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Крім того, в квартирі проживають однак не зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

Згідно листа КП БМР «Богуславське житлово-комунальне підприємство» від 10.05.2023 року № 231 на адресу позивача ОСОБА_1 , останнього повідомлено, що для укладення додаткового договору найму йому необхідно надати копію ордера на квартиру та письмову згоду всіх повнолітніх осіб, яким надавалось житло, для згоди на включення в договір найму інших осіб, які не є в складі ордера.

Згідно листа КП БМР «Богуславське житлово-комунальне підприємство» від 15.05.2023 року № 236 відповідач повідомив позивача, що не може укласти із ним договір найму до вирішення судових справ.

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що відмова відповідача в укладенні додаткового договору найму є незаконною та такою, що порушує його права як основного наймача квартири, оскільки він із новою сім`єю несуть витрати по утриманню квартири, а його дружина не має іншого житла, є особою з інвалідністю 3 групи та потребує додаткової житлової площі у вигляді окремої кімнати.

Так, за змістом ст.ст.6, 627 ЦК України в цивільному законодавстві діє принцим свободи договору.

Даний принцип є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, що в зв`язку з неправомірними діями або бездіяльністю порушуються права особи, яка звернулася до суду за захистом.

Під способами захисту цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У ст.ст. 3, 6, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Разом тим, серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов`язання особи до укладення відповідних договорів).

При цьому, з точки зору закону, визначений позивачем спосіб захисту шляхом зобов`язання відповідача укласти договір найму житла за рішенням суду, відповідав би вимогам закону в разі виникнення переддоговірного спору з таких підстав: обов`язковість укладення договору прямо передбачена законом; укладення договору випливає з попереднього договору; укладення договору передбачене будь-яким іншим договором; укладення договору випливає з умов мирової угоди, затвердженої судом.

Під укладенням договору на підставі закону розуміється імперативне застереження про це в законі, а також підзаконних нормативних актах. Відсутність такого застереження зумовлює відмову в задоволенні позовних вимог про зобов`язання укласти договір з огляду на порушення ст. 19 Конституції, згідно з якою ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законом. Важливо, що така обумовленість у законі має бути виписана в імперативній формі з прямою вказівкою на обов`язок відповідної сторони укласти договір.

Водночас, вимоги позивача обґрунтовуються нормами Житлового кодексу України, положення якого не містять обов`язку укласти договір найму жилого приміщення.

За вказаних обставин, з урахуванням принципу свободи волевиявлення сторін щодо укладення договору та вибору контрагентів, відсутності обов`язку на укладення договору найму житла, заперечення відповідача про укладення такого договору із позивачем без надання відповідних документів, зокрема письмової згоди всіх повнолітніх осіб, яким надавалось житло, вирішення спірного питання не належить до компетенції суду, оскільки для його вирішення законодавством України передбачено інший порядок.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61, ст.ст. 64 та 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до п.35 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 07.02.2022 № 265, для реєстрації місця проживання (перебування) особа або її законний представник (представник) подає, зокрема, документи, що підтверджують: право на проживання (перебування) в житлі, зокрема свідоцтво про право власності, ордер, договір оренди (найму, піднайму), договір найму житла у гуртожитку (для студентів), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші підтверджуючі документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, наймача та членів його сім`ї, уповноваженої особи житла (зазначені документи та згода не вимагаються під час реєстрації місця проживання (перебування) малолітніх та неповнолітніх дітей за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або законних представників (представників), або одного з них.

Як вже зазначалося вище, ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру на жиле приміщення № 345/02 серія 3л. Вказаний ордер виданий ОСОБА_1 із сім'єю 3 особи зі складом сім'ї дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 .

Порушення своїх прав позивач вбачає у відмові відповідача в укладенні нового договору найму вищевказаної квартири із ним і членами його нової сім'ї - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується учасниками справи, між позивачем та третіми особами наявний спір щодо користування квартирою.

Так, рішенням Богуславського районного суду Київської області від 17.06.2022 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Богуславська міська рада Київської області, ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

У травні 2021 року ОСОБА_4 звернулася до Богуславського районного суду Київської області із позовною заявою про вселення її з донькою до кватири АДРЕСА_1 .

Станом на час апеляційного перегляду рішення у даній справі не ухвалено, вказаний спір ще розглядається судом.

Також, як пояснила ОСОБА_3 у судовому засіданні, вона та її син мають зареєстроване місце проживання за іншою адресою, тобто мають право користування іншим житлом.

Відтак, наявність права користування житлом унеможливлює набуття цією ж особою права користування ще одним житлом.

Посилання апелянта на те, що він разом з ОСОБА_3 здійснює оплату за комунальні послуги по спірній квартирі, не може бути підставою для задоволення позову, адже оплата комунальних послуг не може свідчити про те, що особа, яка здійснює оплати, має будь-яке право на житло чи право укладання будь-яких договорів по даному житлу.

Відтак, суд першої інстанції, вирішуючи спір, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, встановив дійсні обставини справи, надавши їм оцінку на предмет співмірності втручання у право на житло, гарантоване статтею 8 Конвенції, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, принципу верховенства права та справедливості.

У свою чергу, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування своїх позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити, що у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені скаржником судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Богуславської міської ради "Богуславське житлово-комунальне підприємство", треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_5 , про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 15 травня 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова