ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 679/533/21

Провадження № 22-ц/4820/668/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Дияк Я.А.

за участю представника позивачки відповідачки ОСОБА_1 адвоката Волкова С.В., представника відповідача позивача ОСОБА_2 адвоката Загребельного В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №679/533/21 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданими в її інтересах адвокатом Волковим Сергієм Вікторовичем, на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року (суддя Безкровний І.Г., повне судове рішення складено 26 січня 2024 року) і на додаткове рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 лютого 2024 року (суддя Безкровний І.Г.) та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року (суддя Безкровний І.Г., повне судове рішення складено 26 січня 2024 року) у справі за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу і поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційних скарг і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Звертаючись до суду в квітні 2021 року із позовом про поділ спільного майна подружжя, ОСОБА_1 вказувала, що вона з 24.04.2004 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , за час якого сторонами спільною працею та за спільні кошти було набуто нерухоме та рухоме майно, яке, незважаючи на за реєстрацію за ОСОБА_2 , є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу виходячи із рівності часток кожного із подружжя.

А тому, ОСОБА_1 просила суд визнати об`єктом спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно: ??автомобіль марки BMW, модель 735, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 ; ??земельну ділянку площею 0,0498 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :02:003:1145, що розташована в АДРЕСА_1 , загальною площею 689,04 кв.м., житловою площею 235,48 кв.м.;?? двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ; ??медичне обладнання: медичний автоклав Anthos A28 орієнтовною вартістю 101000 грн, стоматологічна установка орієнтовною вартістю 100000 грн, стоматологічна установка орієнтовною вартістю 65000 грн, стоматологічний наконечник орієнтовною вартістю 30000 грн;?? твердопаливний котел (придбаний, але не встановлений) Heateco 100 кВт вартістю 79000 грн.

В порядку поділу майна, що об`єктом спільної власності подружжя, визнати право власності, виділивши з спільного майна подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_1 : ?? частку в двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 ; ?? частку в житловому будинку АДРЕСА_1 загальною площею 689,04 кв.м., житловою площею 235,48 кв.м.; частку земельної ділянки площею 0,0498 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :02:003:1145, що розташована в АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна, що об`єктом спільної власності подружжя, визнати право власності, виділивши з спільного майна подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_2 :?? автомобіль марки BMW, модель 735, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 ;?? частку в двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 ; частку в житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 689,04 кв.м., житловою площею 235,48 кв.м.; частку земельної ділянки площею 0,0498 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:003:1145, що розташована в АДРЕСА_1 ; медичне обладнання: медичний автоклав Anthos A28 орієнтовною вартістю 101000 грн; стоматологічну установку орієнтовною вартістю 100000 грн; стоматологічну установку орієнтовною вартістю 65000 грн; стоматологічний наконечник орієнтовною вартістю 30000 грн; твердопаливний котел Heateco 100 кВт вартістю 79000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 299 500 грн 78 коп компенсації різниці вартості виділеного майна.

Також, в червні 2021 року ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву про збільшення позовних вимог і зазначала, що ОСОБА_2 не визнає факту спільного проживання до укладення шлюбу, у зв`язку із чим в неї виникло право звернутись до суду у позовному провадженні. Позивачка вказала, що факт проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю до укладення шлюбу підтверджується доказами, доданими до цієї позовної заяви та показами свідків, а тому і просила суд встановити факт її проживання з ОСОБА_2 в період з травня 2003 року по 23.04.2004 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та продублювала усі позовні вимоги, що викладені у її позовній заяві від 26.04.2021.

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності правочину, в якому зазначала, що під час перебування з ОСОБА_2 у шлюбі було придбано автомобіль марки BMW, модель 735, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , орієнтовною вартістю 200 000 грн. Проте, 27.04.2021 вказаний автомобіль відповідачем перереєстровано на свою матір ОСОБА_3 без згоди позивачки. На думку ОСОБА_1 , означені дії свідчать про те, що спірний автомобіль було відчужено проти її волі та всупереч ухвалам Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16.04.2021 та від 20.04.2021 про накладення арешту на автомобіль, а тому ОСОБА_1 просила суд: визнати автомобіль марки BMW, модель 735, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 об`єктом спільного майна подружжя; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного 27.04.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; витребувати автомобіль з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; в порядку поділу майна подружжя виділити в особисту приватну власність шляхом визнання права власності ОСОБА_1 на автомобіль марки BMW, модель 735, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 серпня 2021 року об`єднано в одне провадження справу №679/903/21 (провадження №2/679/418/2021) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності правочину та справу №679/533/21 (провадження №2/679/309/2021) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Присвоєно об`єднаній справі №679/533/21 (провадження №2/679/309/2021).

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 вересня 2021 року об`єднано в одне провадження справу № 679/807/21 (провадження № 2/679/390/2021) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та справу №679/533/21 (провадження №2/679/309/2021) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Присвоєно об`єднаній справі №679/533/21 (провадження №2/679/309/2021).

Заявою від 15.09.2021 ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги та вказувала, що просить суд поділити, крім іншого, рухоме майно, що набуте під час шлюбу: меблі, побутову техніку та інший інвентар, адже до подачі нею позову ОСОБА_2 не заперечував щодо добровільного розподілу цього майна. Так як ОСОБА_2 не дотримуються домовленості щодо поділу рухомого майна, тому позивачка просила також визнати об`єктом спільної власності подружжя, крім іншого, ??твердопаливний котел (придбаний, але не встановлений) Heateco 100 кВт вартістю 79000 грн; шкіряний диван вартістю 6000 грн; шкіряне крісло вартістю 1000 грн; шафу чорного кольору вартістю 5000 грн; прихожу вартістю 4000 грн; два дитячі ліжка загальною вартістю 3000 грн та два матраци до них вартістю 7000 грн; пральну машину SAMSUNG вартістю 6000 грн; брезентовий басейн вартістю 65000 грн (купували за 2000 євро) та металоконструкцію до басейну вартістю 3000 грн; планшет душовий вартістю 6000 грн; двоспальне ліжко вартістю 10000 грн та матрац до нього вартістю 8000 грн; стіну дерев`яну вартістю 6000 грн; телевізор SAMSUNG вартістю 2500 грн; холодильник двохдверний SAMSUNG вартістю 3000 грн; електричну плиту SIEMENS із духовою шафою вартістю 7000 грн; бойлер ARISTON вартістю 4000 грн; електрокотел KOSPEL вартістю 7000 грн; більярдний стіл розміром 4?2 м з приладдям вартістю 55000 грн (купували за 2000 доларів США) .

В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної власності подружжя, визнати право власності, виділивши з спільного майна подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_1 , крім іншого: шкіряний диван вартістю 6000 грн; шкіряне крісло вартістю 1000 грн; шафу чорного кольору вартістю 5000 грн; прихожу вартістю 4000 грн; два дитячі ліжка загальною вартістю 3000 грн; два матраци до них вартістю 7000 грн; пральну машину SAMSUNG вартістю 6000 грн; душовий планшет вартістю 6000 грн; твердопаливний котел Heateco 100 кВт вартістю 79000 грн.

В порядку поділу майна, що об`єктом спільної власності подружжя, визнати право власності, виділивши з спільного майна подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_2 : крім іншого, брезентовий басейн вартістю 65000 грн та металоконструкцію до басейну вартістю 3000 грн; двоспальне ліжко вартістю 10000 грн та матрац до нього вартістю 8000 грн; стінка дерев`яна вартістю 6000 грн; телевізор SAMSUNG вартістю 2500 грн; холодильник дводверний SAMSUNG вартістю 3000 грн; електричну плиту SIEMENS із духовою шафою вартістю 7000 грн; бойлер ARISTON вартістю 4000 грн; електрокотел KOSPEL вартістю 7000 грн; більярдний стіл розміром 4?2 м з приладдям вартістю 55000 грн, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 604 612 грн компенсації різниці вартості виділеного майна.

В серпні 2022 року до суду із зустрічним позовом звернувся ОСОБА_2 , в якому, враховуючи уточненні позовні вимоги, зазначав, що 24.04.2004 між ним та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, за час якого ними було набуте рухоме та нерухоме майно. Так, ОСОБА_2 вказує, що житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 689,04 кв.м., житловою площею 235,48 кв.м., орієнтовною вартістю 1 400 000 грн, що еквівалентно 50 000 доларам США лише частково може бути спільною сумісною власністю подружжя, адже ним 28.08.2012 була продана належна йому на праві приватної власності квартира АДРЕСА_3 , за 240 000 грн, що на той час було еквівалентно 30 000 доларів США. І отримані від продажу квартири кошти були повністю ним вкладені в будівництво житлового будинку. ОСОБА_2 також посилається на те, що орієнтовна ринкова вартість житлового будинку становить 50 000 доларів США, відтак спільними коштами подружжя є лише 20 000 доларів США, тобто по 2/5 частин у будинку. Тому, відповідачка за зустрічним позовом має право лише на 1/5 частину указаного будинку.

Також, ОСОБА_2 погоджується, щоб при поділі автомобіля марки BMW, модель 735, середньою ринковою вартістю 206 132 грн останній був переданий у власність позивачці і зауважує, що всього стоматологічного обладнання придбано на суму 28 000 грн. Крім того, за час спільного проживання однією сім`є були утворені спільні борги подружжя за поставлені будівельні матеріали, що використані при будівництві будинку і кредитні зобов`язання на загальну суму 470180,47 грн.

Поміж того, ОСОБА_2 зазначає, що двокімнатна квартира АДРЕСА_2 не може бути об`єктом поділу, оскільки була набута ним в особисту приватну власність за 22 000 грн 10.06.2004 за власні кошти. Адже за два місяці спільного проживання сторонами, як подружжям, не було набуто грошові кошти в такій сумі.

Щодо земельної ділянки, то ОСОБА_2 зауважує про те, що ділянка площею 0,0498 га, що розташована в АДРЕСА_1 , набута ним 17.05.2013 згідно договору дарування земельної ділянки, тоді як позивачка вводить суд в оману, стверджуючи, що така земельна ділянка була придбана за спільні кошти у сторонньої особи, яка не перебуває у родинних чи дружніх відносинах зі сторонами спору.

Таким чином, ОСОБА_2 просив суд визнати об`єктом його особистої приватної власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та 3/5 частини в житловому будинку АДРЕСА_1 , що становить 413,43 кв.м.

І в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної власності подружжя, визнати право власності, виділивши із спільного майна подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_2 майна на загальну суму 543 090,24 грн (280 000 грн + 28 000 грн + 235 090,24 грн):???

1/5 частину в житловому будинку АДРЕСА_1 , що становить 137,81 кв.м. вартістю 280 000 грн, інші 3/5 частини у вказаному житловому будинку, що становить 413,43 кв.м., залишити в особистій приватній власності ОСОБА_2 ;

???стоматологічне обладнання вартістю 28 000,00 грн, а саме: стоматологічне крісло Chiromega - ринкова вартість становить орієнтовно 20000 грн; ??сухожарову шафу TouSteril - ринкова вартість становить орієнтовно 3 000 грн; ??стоматологічний наконечник Morita - ринкова вартість становить орієнтовно5000 грн.;

боргові зобов`язання в сумі 235 090,24 грн (470 180,47 грн/2).

В порядку поділу майно, що є об`єктом спільної власності подружжя, визнати право власності, виділивши із спільного майна подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_1 майна на загальну суму 815 222,24 грн (206 132 грн +280 000 грн + 56 000 грн + 38 000 грн):

???автомобіль марки BMW, модель 735, 2002 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 середньою ринковою вартістю 206 132 грн;

???1/5 частину в житловому будинку АДРЕСА_1 , що становить 137,81 кв.м. вартістю 280 000 грн;

???1/5 частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:1145, що розташована в АДРЕСА_1 вартістю 56 000 грн;

меблі та побутову техніку вартістю 38 000 грн, а саме: ??шкіряний диван вартістю 6000 грн; ??шкіряне крісло вартістю 1000 грн; ??шафу чорного кольору вартістю 5000 грн; ??прихожу вартістю 4000 грн; ??два дитячі ліжка загальною вартістю 3000 грн та два матраци до них вартістю 7000 грн; ??пральну машину SAMSUNG вартістю 6000 грн; ??душовий планшет вартістю 6000 грн.;

боргові зобов`язання в сумі 235 090,24 грн (470 180,47 грн/2).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 136 066 грн ((543 090,24 грн + 815 222,24 грн) /2) 543 090,24 грн) компенсації різниці вартості виділеного майна.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_2 двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .

Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: 1) автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску номер кузова НОМЕР_2 ; 2) житловий будинок загальною площею 689,04 кв.м., житловою площею 235,48 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 3) земельну ділянку площею 0,0498 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :02:003:1145, розташовану по АДРЕСА_1 ; 4) шкіряний диван; 5) шкіряне крісло; 6) шафу чорного кольору; 7) прихожу; 8) два дитячі ліжка та два матраци до них; 9) пральну машину «Samsung»; 10) душовий планшет; 11) стоматологічне крісло «Chiromega»; 12) сухожарову шафу «TouSteril»; 13)стоматологічний наконечник «Moritа».

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із номером кузова НОМЕР_2 , укладений 27.04.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частки за кожним на наступне майно, залишивши його у спільній частковій власності сторін: 1) житловий будинок загальною площею 689,04 кв.м. та житловою площею 235,48 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) земельну ділянку площею 0,0498 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:003:1145, розташовану по АДРЕСА_1 .

У порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: 1) автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із номером кузова НОМЕР_2 ; 2) шкіряний диван; 3) шкіряне крісло; 4) шафу чорного кольору; 5) прихожу; 6) два дитячі ліжка та два матраци до них; 7) пральну машину «Samsung»; 8) душовий планшет.

Ухвалено витребувати автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із номером кузова НОМЕР_2 із незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

У порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на наступне майно: 1) стоматологічне крісло «Chiromega»; 2) сухожарову шафу «TouSteril»; 3) стоматологічний наконечник «Moritа».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за різницю у вартості виділеного сторонам майна у розмірі 113 066 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог сторін відмовлено.

Суд першої інстанції при постановленні цього рішення виходив із того, що: ОСОБА_1 не доведено факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без шлюбу із травня 2003 року по 23.04.2004;

щодо легкового автомобіля марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску суд вважав, що наявні підстави для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу від 27.04.2021, оскільки відсутня згода іншого зі співвласників ( ОСОБА_1 ) на розпорядження цим майном, у зв`язку із чим наявні підстави для витребування спірного автомобіля із незаконного володіння ОСОБА_3 , визнавши таке майно об`єктом спільної сумісної власності подружжя;

визнаючи квартиру АДРЕСА_4 особистою приватною власністю ОСОБА_2 , міський суд виходив з доведеності факту придбання цього майна останнім за особисті кошти;

щодо житлового будинку АДРЕСА_1 та присадибної земельної ділянки кадастровий номер :02:003:1145, міський суд виходив з доведеності, що житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки яких є рівними. І при набутті ОСОБА_1 права власності на частину зазначеного будинку, остання в порядку статті 120 ЗК України набула права власності на 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований цей будинок;

щодо відмови у поділі спільних боргових зобов`язань подружжя, суд виснував про недоведеність цих боргових зобов`язань, як спільного майна подружжя;

щодо поділу транспортного засобу, як спільного майна подружжя, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску, витребувавши його із незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ;

щодо поділу побутових речей та медичного обладнання, врахувавши відсутність доказів щодо вартості такого рухомого майна і часткове визнання ОСОБА_2 вартості спірного рухомого майна і врахувавши використання ОСОБА_2 медичного обладнання у професійній діяльності, суд першої інстанції прийшов висновку про часткове задоволення цих позовних вимог.

Додатковим рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 лютого 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 12258 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 6974,10 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 15257,50 грн.

При ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції керувався вимогами статті 133, 137, 141 ЦПК України та пропорційністю задоволених позовних вимог по первісному та зустрічному позову.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційних скарг

Не погоджуючись з цими рішеннями суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Волков С.В., оскаржила їх в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так, ОСОБА_1 , як на підставу для скасування рішення суду від 16.01.2024, вказує, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення не прийняв як доказ покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з посиланням на те, що ці особи є близькими особами ОСОБА_7 та є зацікавлені в результаті розгляду справи. В той же час, суд прийняв, як належний доказ, покази допитаних в якості свідків відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_3 і ОСОБА_9 (кума ОСОБА_2 ), чим надано необгрунтовані переваги в оцінці доказів, що вплинуло на висновки суду та результати прийнятого судового рішення.

А тому, як вважає ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про недоведеність наявності у подружжя такого спільного майна (предметів побуту), а саме: твердопаливного котла, брезентового басейну та металоконструкцію до нього, двоспального ліжка та матрацу до нього, стінки дерев`яної, телевізора SAMSUNG, холодильника дводверного SAMSUNG, електричну плиту SIEMENS iз духовою шафою, бойлера ARISTON, електрокотла KOSPEL, компресора медичного DENTAL GALIT, більярдного стола з приладдям, а також про недоведеність факту спільного проживання сторін як чоловіка та дружини протягом одного року до часу укладення шлюбу.

Також, ОСОБА_1 зазначає, що в період шлюбу (10.06.2004) було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . І висновок суду про те, що ця квартира є особистою власністю ОСОБА_2 не відповідає приписам сімейного законодавства, адже на вказані правовідносини поширюється «презумпція спільності майна», визначена статтею 60 СК України та статтею 368 ЦК України, в зв`язку із чим у ОСОБА_1 не було обов`язку доводити, що така квартира придбана саме за спільні кошти. А ОСОБА_2 не спростував належними та допустимими доказами презумпцію спільності майна щодо зазначеної квартири, що не було враховано міським судом. Адже з отриманого ОСОБА_2 доходу в сумі 18924,58 грн, останній протягом 4 років та 4 місяців ніс витрати?? на власне утримання, на ??щоденні поїздки до місця роботи, ??сплачував аліменти на утримання сина, на відпочинок, на ??неодноразові поїздки на автомобілі у м. Харків та м. Донецьк, на ?здійснення ремонтних робіт у власній квартирі. І крім того, посилання суду на те, що у власності ОСОБА_2 в період з 1999-2004 перебувало три автомобілі не відповідає наявним у матеріалах справи доказам.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року та ухвалити нове, яким її позовну заяву задовільнити, а зустрічний позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 лютого 2024 року, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Волков С.В., вказує на те, що оскільки нею оскаржено в апеляційному порядку рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області 16 січня 2024 року, яким вирішено спір по суті, відповідно й додаткове рішення у разі зміни або скасування апеляційним судом рішення від 16.01.2024, підлягає скасуванню, а судові витрати перерозподілу.

А тому, ОСОБА_1 просить додаткове рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 лютого 2024 року скасувати та прийняте нове про розподіл судових витрат за результатами розгляду справи в апеляційному порядку.

Також, апеляційну скаргу на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року подав ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що спірний житловий будинок лише частково може бути спільною сумісного власністю подружжя, адже 28.08.2012 ним за 240 000 грн, що на той час було еквівалентно 30 000 доларів США, відчужена квартира АДРЕСА_3 , що належала останньому на праві приватної власності та отримані кошти були повністю вкладені в будівництво спірного житлового будинку, що підтверджено показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . І суд першої інстанції безпідставно критично оцінив покази свідка ОСОБА_12 .

ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 подала до суду висновок експерта, за яким вартість будинку визначена у розмірі 3 363 734 грн, що становить орієнтовно 86000 доларів США, а відтак, спільними коштами подружжя є лише 56 000 доларів США, тобто 2/3 частини у будинку і відповідачка за зустрічним позовом має право лише на 1/3 частину у вказаному будинку.

Також, на думку ОСОБА_2 , суд помилково визнав спільним майном, що підлягає поділу, земельну ділянку кадастровий номер :02:003:1145 по АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 17.05.2013, адже ця ділянка не могла бути використана у будівництві житлового будинку, оскільки набута позивачем за зустрічним позовом у 2013 році, а проект на будівництво був затверджений 23.08.2011 і спірний будинок побудований на земельній ділянці кадастровий номер :02:003:0806.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 просить скасувати рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16.01.2024 в частині відмови у визнанні особистою приватною власністю ОСОБА_8 1/3 частини в житловому будинку АДРЕСА_1 та прийняти в цій частині нове рішення про визнання за ним права власності на 1/3 частину спірного будинку та виділити із спільного майна подружжя (2/3 частини будинку) в особисту приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по1/3 частині в житловому будинку АДРЕСА_1 ; в іншій частині рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16.01.2024 залишити без змін.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Волков С.В., просить відмовити в задоволені апеляційної скарги ОСОБА_2 . Зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_1 був набутий у власність за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому в силу статті 60 СК України на вказане майно поширюється презумпція спільності майна. І ОСОБА_2 не надав достатніх доказів на спростування вказаної презумпції та підтвердження, що 1/3 частка в такому будинку є його особистою приватною власністю. За вказаних обставин ОСОБА_1 вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що вказаний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і частки цих співвласників слід вважати рівними.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Волковим С.В. на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року залишено без руху для сплати судового збору в сумі 28141,50 грн.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 04 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданими в її інтересах адвокатом Волковим С.В., на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року та на додаткове рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 лютого 2024 року.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 12 березня 2024 року призначено справу до розгляду у приміщенні Хмельницького апеляційного суду на 10 год. 00 хв. 01 квітня 2024 року.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 березня 2024 року відзив ОСОБА_2 , поданий адвокатом Загребельним В.В., на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року визнано апеляційною скаргою на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року та залишено без руху для подання апеляційної скарги, оформленої згідно з вимогами статті 356 ЦПК України, документів на підтвердження сплати судового збору у розмірі 18607,50 грн або доказів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору та заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Протокольною ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 01 квітня 2024 року розгляд справи відкладено на 08 травня 2024 року на 14 год 30 хв.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 квітня 2024 року клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення задоволено. Поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року призначено справу до розгляду у приміщенні Хмельницького апеляційного суду на 14 год. 30 хв. 08 травня 2024 року.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Представник позивачки-відповідачки ОСОБА_1 адвокат Волков С.В. підтримав апеляційну скаргу, подану ним в інтересах ОСОБА_1 , та заперечив проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , подану в його інтересах адвокатом Загребельним В.В.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_2 адвокат Загребельний В.В. підтримав апеляційну скаргу, подану ним в інтересах ОСОБА_2 , та заперечив про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Волковим С.В.

Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , відповідач-позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 лютого 2024 року та апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року підлягають залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Судом встановлено, що з 24.04.2004 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25.06.2021 (т.1 а.с. 6, т.2 а.с. 239-241).

За час перебування у шлюбі сторонами 21.09.2007 придбано автомобіль марки BMW, модель 735, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , що 27.04.2021 був перереєстрований на нового власника, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та відповіддю ГСЦ МВС від 06.05.2021 (т.1 а.с.7, 31).

Також, за договором купівлі-продажу квартири від 10.06.2004 ОСОБА_2 придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (т.1 а.с.8).

28.08.2012 ОСОБА_2 за договором купівлі продажу відчужив квартиру АДРЕСА_3 за 240 000 грн (т.1 а.с. 53).

17 травня 2013 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0498 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:003:1145, розташовананої в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.51).

01.02.2018 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ХМ № 59 від 17.10.2017 зареєстровано право власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 689,04 кв.м., житловою площею 235,48 кв.м. (т. 1а.с. 9-10, 54-55).

Відповідно до висновку експерта №210607/1_3.0 комплексної судової експертизи від 10.08.2021 середня ринкова вартість колісного транспортного засобу автомобіля марки BMW, модель 735, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 становить 206 132 грн; ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 становить 3 363 734 грн (т.2 а.с.10-90).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №88/22 від 31.07.2022 ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 може становити 991 976 грн (т. 2 а.с. 209-228).

Також, ОСОБА_1 у підтвердження позовних вимог щодо розподілу рухомого майна та медичного обладнання зазначила, що у шлюбі було набуто медичне обладнання орієнтовною загальною вартістю 296 000 грн та інше побутове рухоме майно загальною вартістю 297 500 грн, однак доказів на підтвердження наявності спірного рухомого майна та медичного обладнання та їх вартості надано не було. Разом з тим, відповідач-позивач визнав, що вартість медичного обладнання, що підлягає поділу, становить 53 000 грн, а вартість меблів та побутової техніки, що підлягає поділу, становить 38 000 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність оскаржуваного судового рішення в частині відмови у встановленні факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу із травня 2003 року по 23.04.2004 апеляційний суд виходить з наступного.

Встановлено, що спірними у справі є правовідносини, в тому числі, які виникли до набрання чинності ЦК України та СК України, тобто до 01 січня 2004 року, оскільки ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_2 з травня 2003 року по 23.04.2004.

Зазначені правовідносини регулюються як положеннями КпШС України так і положеннями СК України.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з положеннями пункту 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений СК України, який набрав чинності лише 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.

КпШС України, який діяв до 01 січня 2004 року, не містив норм, що регулюють режим спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.

І таким, що відповідає вимогам закону є висновок міськрайонного суду про відсутність підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу у період з травня 2003 року по 31.12.2003.

Разом з тим, на правовідносини, що виникли між сторонами з приводу набуття спільного майна й продовжили існувати після 01 січня 2004 року, поширюється дія СК України (вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу) .

Абзацом 1 частини 2 статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Однією з умов встановлення такого факту є мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначала, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно для поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання».

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року по справі № 521/21655/19

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Оцінюючи у відповідності до вимог процесуального законодавства докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність ОСОБА_1 обставин проживання її та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю в період з 01.01.2004 по 23.04.2004.

Посилання апелянтки на те, що суд першої інстанції невірно критично оцінив та не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а взяв до уваги покази допитаних в якості свідків відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (матір відповідача ОСОБА_2 ) і ОСОБА_9 (кума відповідача ОСОБА_2 ) є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ці докази були предметом дослідження суду першої інстанції, яким у відповідності із вимогами статті 89 ЦПК України судом, в сукупності із іншими доказами, дано оцінку. І ці доводи зводяться до незгоди ОСОБА_1 із оцінкою доказів судом першої інстанції.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, що регулюють ці спірні правовідносини, внаслідок чого відхиляються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність оскаржуваного судового рішення в цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність судового рішення в частині визнання майна (квартири АДРЕСА_2 ) особистою приватною власністю ОСОБА_2 та щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині про відмову у визнанні майна (2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ) особистою приватною власністю.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що під час зареєстрованого шлюбу сторін 10.06.2004 згідно договору купівлі-продажу квартири, стороною якого є ОСОБА_2 , було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за 22000 грн і 07.07.2004 зареєстровано право власності ОСОБА_2 на це нерухоме майно. Ринкова вартість квартири згідно з висновком експерта від 31.07.2022 складає 991976 (т.1 а.с. 8, 9-10, т. 2 а.с.209-228).

Також за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набуто у власність житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 689,04 кв.м., житловою площею 235,48 кв.м., що 01.02.2018 зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ХМ № 59 від 17.10.2017. І ринкова вартість цього майна згідно з висновком експерта № 210607/1_З.О. від 10.08.2021 складає 3363734 грн (т.1 а.с. 9-10, 54-55; т.2 а.с. 10-90).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 просив суд, крім іншого, визнати його особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_2 та 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 3 частини 1 статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: як час набуття майна, так і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України подані учасниками справи докази, а саме: лист Територіального сервісного центру МВС № 6845 від 26.05.2021, згідно якого протягом 1998-2004 років за ОСОБА_2 були зареєстровані транспортні засоби: «Opel Kadett» 1986 року випуску ідентифікаційний номер НОМЕР_4 з 12.11.1999 по 18.10.2000, «Opel Omega» 1996 року випуску ідентифікаційний номер НОМЕР_5 з 29.01.2005 по 04.02.2011, «BMW 735І» 2002 року випуску ідентифікаційний номер НОМЕР_2 з 15.11.2007 по 27.04.2021; інформацію з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за якою ОСОБА_1 було сплачено страхових внесків для пенсії у розмірі: за 2005 рік 3285,86 грн; за 2006 рік 4375 грн; за 2007 рік 3794,84 грн; за 2008 рік 2389,35 грн; за 2009 рік 7718 грн; за 2010 рік 10659 грн; за 2011 рік 5319 грн; звіти суб`єкта малого підприємства фізичної особи платника єдиного податку та декларацію про доходи, відповідно до яких ОСОБА_2 отримав: за перший квартал 2003 року 980 грн; за другий квартал 2003 року 1760 грн; за третій квартал 2003 року 2589 грн; за четвертий квартал 2003 року 4803 грн; за 2004 рік доходи не отримував; інформацію з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за якою ОСОБА_2 були сплачені страхові внески для пенсії у розмірі: за 1999 рік 519 грн; за 2000 рік 1372,33 грн; за 2001 рік 1262,67 грн; за 2002 рік 2177,24 грн; за 2003 рік 2676,06 грн; за 2004 рік 3176,16 грн (із січня по березень 787,28 грн); за 2005 рік 5282,16 грн; за 2006 рік 1399,30 грн; за 2008 рік 1953,01 грн; звіти КМЗ НМР «Спеціалізована медико-санітарна частина м. Нетішин» про здійснені відрахування та виплати щодо ОСОБА_2 , за якими в 2004 році було утримано 715,78 грн із нарахованих 3176,16 грн, а за 2005 рік 532,27 грн із нарахованих 2296,02 грн, а також врахувавши, що спірна квартира була придбана через півтора місяця після укладення шлюбу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про спростування ОСОБА_2 . презумпції права спільної сумісної власності щодо спірної квартири і доведення його права особистої приватної власності на вказане майно, що набуте в шлюбі.

З огляду на наведене, не заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність судового рішення в зазначеній частині та зводяться до незгоди останньої з висновками суду по оцінці доказів і трактування доказів на власну користь.

Також, апеляційний суд констатує, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя та, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18).

Також, оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України, надані учасниками справи докази: копії видаткових накладних №РН-0000543 від 04.05.2011, №4/1 від 12.03.2010, №0017 від 05.10.2010, №19 від 23.07.2009, № 843 від 07.09.2010, №00174 від 17.11.2010, № 17, №18, №19 від 23.07.2009, №919 від 20.09.2010, №1185 від 17.11.2010, №РН-0001582 від 31.03.2010, №10 від 19.05.2009, №РН-0000579 від 05.05.2011, №РН-0000829 від 27.09.2010, №РН-0000834 від 27.09.2010, №РН-0001557 від 30.03.3010, №РН-00014125 від 05.11.2009, №РН-0013486 від 23.10.2009, №РН-0014142 від 05.10.2009, №РН-0013883 від 30.10.2009, №РН-0013849 від 30.10.2009, № РН-0013868 від 30.10.2009, №РН-0000240 від 29.08.2012, №1521 від 03.11.2009, №РН-0000829 від 27.09.2010, №РН-0000579 від 05.05.2011, №1185 від 17.11.2010, №919 від 20.09.2010, №РН-0000543 від 04.05.2011, № 843 від 07.09.2010, копії рахунків №1Е від 21.06.2009, №СФ-0000276 від 29.08.2012, копії квитанцій №2010000 від 20.09.2012, №ПН4657 від 14.09.2012, №ПН657РКО від 14.09.2012, №2641.78.1 від 06.10.2011, копії товарних чеків від 28.09.2012 (т. 2 а.с. 108 -131), дані індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 13-14, 46, 146-147), суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_2 в порушення вимог частини 1 статті 81 ЦПК України не надано доказів на спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя на спірний житловий будинок АДРЕСА_1 , що набутий за час шлюбу та не доведено обставин щодо спрямування коштів, отриманих ОСОБА_2 від реалізації 28.08.2012 квартири АДРЕСА_3 в розмірі 240 000 грн, що належала йому на праві особистої приватної власності, саме на будівництво спірного будинку.

А отже, з врахуванням вищенаведених норм матеріального та процесуального права і встановлених обставин справи, аргументи апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність оскаржуваного судового рішення в частині поділу житлового будинку АДРЕСА_1 є голослівними.

Хоча ОСОБА_1 і оскаржує судове рішення від 16 січня 2024 року вцілому, разом з тим у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що це судове рішення в частині поділу житлового будинку відповідає вимогам чинного законодавства та відсутні підстави для його скасування в цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність оскаржуваного судового рішення в частині визнання спільним майном подружжя земельної ділянки кадастровий номер :02:003:1145 та її поділу.

Відповідно до частини 1 статті 120 ЗК України У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

І правильним є висновок міського суду про те, що за змістом наведених норм права та враховуючи, що ОСОБА_1 належить право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , тому до неї переходить і право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:003:1145 (у розмірах, пропорційних до частки у будинку).

Апеляційний суд вважає, що посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що спірний будинок побудований саме на земельній ділянці кадастровий номер :02:003:0806 належними та допустимими доказами не підтверджено, а відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, хоча ОСОБА_1 і оскаржує судове рішення від 16 січня 2024 року вцілому, однак у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що це судове рішення в частині поділу земельної ділянки кадастровий номер :02:003:1145 є законним та відсутні підстави для його скасування в цій частині.

Щодо посилань ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на невідповідність оскаржуваного судового рішення в частині поділу побутових речей та медичного обладнання, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції, оцінивши надані сторонами та їх представниками докази та врахувавши визнання учасниками справи переліку рухомого майна та його вартість, вірно встановлено, що під час зареєстрованого шлюбу сторін було придбано наступне рухоме майно: побутові речі на загальну суму 38000 грн, а саме: шкіряний диван вартістю 6000 грн, шкіряне крісло вартістю 1000 грн, шафу чорного кольору вартістю 5000 грн, прихожу вартістю 4000 грн, два дитячі ліжка вартістю 3000 грн та два матраци до них вартістю 7000 грн, пральну машину «Samsung» вартістю 6000 грн, душовий планшет вартістю 6000 грн та медичне обладнання на загальну суму 28000 грн.: стоматологічне крісло «Chiromega» вартістю 20000 грн, сухожарову шафу «TouSteril» вартістю 3000 грн, стоматологічний наконечник «Moritа» вартістю 5000 грн.

Апеляційний суд вважає, що міський суд прийшов до вірного висновку про недоведеність ОСОБА_1 факту придбання в період зареєстрованого шлюбу сторін наступного майна: твердопаливного котла (придбаний, але не встановлений), брезентового басейну та металоконструкцію до нього, двоспального ліжка та матрац до нього, стінку дерев`яну, телевізора SAMSUNG, холодильника дводверного SAMSUNG, електричної плити SIEMENS iз духовою шафою, бойлера ARISTON, електрокотла KOSPEL, компресора медичного DENTAL GALIT, більярдного стола з приладдям та вартість зазначеного майна і наявності цього майна у сторін або у третіх осіб.

Відхиляються колегією суддів посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції при поділі медичного обладнання не враховано, що вартість стоматологічного крісла «Chiromega» становить 100 000 грн (ринкова вартість 300 000 грн), стоматологічного наконечника «Moritа» - 30000 грн, сухожарової шафи «Tou Steril» - 10 000 грн і оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації різниці вартості виділеного сторонам майна в розмірі 113066 грн є необґрунтованим.

Адже ОСОБА_1 в порушення вимог частини 1 статті 81 ЦПК України не надано доказів щодо саме такої вартості вказаного вище медичного обладнання, а доказування відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо оскаржуваного судового рішення в частині визнання недійсним договору, витребування майна та розподілу автомобіля та щодо поділу спільних боргових зобов`язань колишнього подружжя апеляційний суд виходить з наступного.

Хоча ОСОБА_1 і оскаржує судове рішення вцілому, разом з тим в її апеляційній скарзі відсутні будь які доводи щодо незаконності рішення Нетішинського міського суду від 16 січня 2024 року в частині визнання недійсним договору, витребування майна та розподілу автомобіля марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску та щодо поділу спільних боргових зобов`язань сторін, адже ці позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору, витребування майна та розподіл автомобіля марки «BMW» задоволені, а в задоволенні зустрічної позовної вимоги ОСОБА_2 про поділ боргових зобов`язань відмовлено.

Щодо законності оскаржуваного судового рішення в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання майна об`єктами права спільної сумісної власності подружжя

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні виходив із наявності законних підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання об`єктами спільної сумісної власності подружжя майна: автомобіля марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ; житлового будинку АДРЕСА_1 ; земельної ділянки кадастровий номер :02:003:1145; шкіряного дивана; шкіряного крісла; шафи чорного кольору; прихожої; двох дитячих ліжок та двох матраців до них; пральної машинуи «Samsung»; душового планшету; стоматологічного крісла «Chiromega»; сухожарової шафи «Tou Steril»; стоматологічного наконечника «Moritа».

Разом, з тим, колегія суддів зазначає, що пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц слідує, що «Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна».

Враховуючи, що у цій справі метою заявлених ОСОБА_1 позовних вимог є поділ спільного сумісного майна, відсутні підстави для задоволення такої позовної вимоги, як визнання спірного майна об`єктами спільного сумісного майна як неефективної.

Тому оскаржуване рішення суду в цій частині слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 щодо визнання майна об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність додаткового рішення Нетішинського міського суду від 15 лютого 2024 року

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами 1, 8 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати

Постановляючи оскаржуване додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції врахував вищезазначені норми процесуального права та вирішення позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . І це додаткове рішення, з огляду на доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , не підлягає зміні або скасуванню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Волковим Сергієм Вікторовичем, на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою в її інтересах адвокатом Волковим Сергієм Вікторовичем, на додаткове рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 лютого 2024 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відмовити.

В решті рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2024 року та додаткове рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 травня 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай