Справа № 442/3708/24
Провадження № 4-с/442/10/2024
УХВАЛА

27 травня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.

з участю секретаря судового засідання Голяк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, з участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), -

встановив:

07.05.2024 скаржник звернулась до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця в особі заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір С.Т. щодо неповідомлення Дрогобицького відділу поліції про вчинення боржником кримінального правопорушення, яке підпадає під дію статті 382 КК України повторно, а також просить зобов`язати державного виконавця в особі заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір С.Т. повторно звернутися до Дрогобицького ВП із заявою про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України.

В обґрунтування скарги покликається на те, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходить зведене виконавче провадження ЗВП №65188076, постанова про відкриття якого винесена 16.04.2021 та яке включає 22 виконавчих провадження, частина з яких стосується платежів до бюджету, а 11 проваджень, так чи інакше, стосуються утримання спільного з боржником сина. 14.02.2020 - боржник повернувся в Україну з Іспанії, де жив і працював 20років. Причиною повернення вказав необхідність доглядати своїх важкохворих, лежачих, престарілих батьків 24.02.2020 зареєструвався як член сім?ї у приватному будинку батьків за адресою: АДРЕСА_1 . 26.02.2020 зареєструвався у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості як такий, що шукає роботу. Про вказані зміни Відділ державної виконавчої служби не повідомив, чим порушив вимоги Статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»: Сторони зобов?язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження та про зміну місця роботи. Незважаючи на порушення вимог Закону, не був притягнутий Відділом до відповідальності. Боржник з листопада 2020 року визнаний інвалідом 3 групи загального захворювання. Проте, він не повідомив Відділ, що має беззаперечне право на спадкування 50% спадщини за Законом, незалежно від змісту заповіту, що дозволило б Відділу примусово виконати частину судових рішень за рахунок опису, арешту та реалізації частини 2-х поверхового будинку із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Незважаючи на порушення вимог Закону, не був притягнутий Відділом до відповідальності У липні 2022 року вона звернулася із заявою до Відділу зобов?язати боржника надати пояснення. 29.07.2022 боржник, на вимогу Відділу, надав письмові пояснення, в яких вказав, що батьки за життя позбавили його права на спадщину, а 07.09.2022 знову надав письмові пояснення, в яких вказав, що письмової відмови прийняття спадщини він не має. Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження №0001351, внесеного до ЄРДР за статтею 164 КК України (злісне ухилення від сплати аліментів), наявна особиста заява боржника від 06.12.2021 про його відмову від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця Отже, боржник, в черговий раз, умисно та свідомо надав для Відділу неправдиві дані щодо себе у заявах від 29.07.2022, від 07.09.2022, від 17.04.2023, так як він свідомо відмовився від прийняття спадщини, чим вкотре позбавив себе можливості добровільно виконати судові рішення і перешкодив примусовому виконанню судових рішень відділом ДВС. 11.04.2023 вона повторно звернулась із заявою до Відділу про притягнення боржника до відповідальності за надання неправдивих даних щодо відсутності відмови від прийняття спадщини. 17.04.2023 боржник втретє надав чергові пояснення, в яких втретє вказав неправдиві дані про те, що: батьки за свого життя позбавили його права на спадкування, він не має письмової відмови від прийняття спадщини після батьків. 20.04.2023 Дрогобицький відділ ДВС в межах зведеного виконавчого провадження звернувся до Дрогобицького районного відділу поліції з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення, яке підпадає під дію ст..382 КК України. Проте, 16.05.2023 у Дрогобицькому відділі ДВС зареєстрована відповідь з Дрогобицького районного відділу поліції від 05.05.2023 за №3678/52/01-23, в якій вказано, що відділом поліції відмовлено у внесенні до ЄРДР відомостей, які вказані у повідомленні Відділу ДВС від 20.04.2023 вих.№13137, через відсутність будь-яких ознак, що вказували б на наявність кримінального правопорушення. Вважає таку відмову необґрунтованою та безпідставною, про що й неодноразово зверталась до відділу поліції. Відділ ДВС протиправно і безпідставно не оскаржив відмову поліції до суду, посилаючись нібито, на відсутність повноважень для такого оскарження. У зв`язку із цим, вона звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо не оскарження відмови у відповідності до ст.303 КК України. 30.06.2023 ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області їй відмовлено у задоволенні скарги. Не погодившись з таким очевидно неправомірним рішенням Суду, вона подала апеляційну скаргу. 20.02.2024 постановою Львівського апеляційного суду скаргу задоволено, ухвалу суду від 30.06.2023 скасовано, бездіяльність державного виконавця визнана неправомірною. 11.03.2024 постанова доставлена в особисті кабінети підсистеми «електронний суд». Проте, впродовж тривалого часу Відділ ДВС не вчинив жодних дій щодо виконання зазначеною постанови суду від 20.02.2024. 22.04.2024 слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області повернув скаргу Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУ МЮ щодо оскарження відмови Дрогобицького відділу поліції про внесення поданої заяви від 20.04.2024 року про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР у зв`язку із пропуском строку на звернення до суду із скаргою. Суд роз`яснив, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, в порядку, передбаченому КПК України. Проте, станом на 06.05.2024 державним виконавцем так і не вчинено жодних дій щодо притягнення боржника до кримінальної відповідальності, встановленої законом. Крім цього, вважає, що державний виконавець не вчиняє всіх необхідних для виконання заходів щодо примусового виконання рішень.

ОСОБА_1 подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, скаргу підтримує повністю, просить таку задоволити.

Представник Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги, не повідомив суду про причини неявки.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд скарги у його відсутності.

У відповідності до ст.450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Беручи до уваги визначені законодавцем строки для розгляд скарг, а також те, що судом вживались заходи для забезпечення участі в судовому засіданні державного виконавця, бездіяльність якого оскаржувалась, су вирішив здійснити розгляд скарги здійснити розгляд скарги за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадової особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Зазначене конституційне положення відображено і у ст.18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

При цьому, за змістом ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.4 ст.10 ЦПК України, при розгляді справ суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, невід`ємною частиною якого є принцип правової визначеності (певності), що включає в себе дотримання остаточності судового рішення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, право на суд стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00, п.43; рішення від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України», заява № 67534/01, п.42; рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04, п.51).

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 29.06.2004 у справі «Півень проти України» (заява №56849/00, п.35) вказано, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також, захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишаться невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.

Зі змісту рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п.1 ст.6, ст.13 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції, випливає однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Як зауважує Європейський суд з прав людини в пункті 23 рішення по справі «Матківська проти України» від 12.03.2009 року (заява № 38683/04), реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Відповідно до норм ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) роз`яснень у п.13 узагальнення судової практики розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 №24-152/0/4-13 державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) знаходиться зведене виконавче провадження ЗВП №65188076, яке включає 22 виконавчих проваджень.

Як вбачається з постанови Львівського апеляційного суду від 20.02.2024 начальник Дрогобицького відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Савчин Н. звернулася до Дрогобицького районного відділу поліції НП ГУНП у Львівській області з повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ст.382 КК України щодо боржника ОСОБА_2 у зведеному виконавчому провадженні АСВП №65188076 у зв`язку з наявністю станом на 20.04.2023 заборгованості по сплаті аліментів на суму 534297,69 грн. та 23907,85 євро.

Листом від 05.05.2023 №3678/52/01-23 начальник Дрогобицького районного відділу поліції НП ГУНП у Львівській області повідомив начальника Дрогобицького відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Савчин Н. про відмову у внесенні відомостей щодо ОСОБА_2 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про що відділом ДВС була повідомлена стягувач ОСОБА_1 .

У зв`язку з відмовою Дрогобицького районного відділу поліції НП ГУНП у Львівській області у внесенні відомостей щодо ОСОБА_2 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стягувач ОСОБА_1 звернулася до державного виконавця Дрогобицького ВДВС із заявою, в якій просила державного виконавця оскаржити бездіяльність уповноважених осіб Дрогобицького відділу поліції щодо невнесення повідомлення Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі про кримінальне правопорушення від 20.04.2023 до ЄРДР.

Листом від 09.06.2023 за №22073 скаржниця отримала відмову державного виконавця щодо оскарження бездіяльності уповноважених осіб Дрогобицького відділу поліції (про невнесення повідомлення Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі про кримінальне правопорушення від 20.04.2023 до ЄРДР) з мотивів, що ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено права державного виконавця на вчинення таких дій.

Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Герасимків Л.І. від 16 червня 2023 року, якою скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність районного відділу поліції Дрогобицького відділу поліції ГУНП у Львівській області стосовно невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, повернуто ОСОБА_1 з підстав, що вона не має права подавати таку скаргу, встановлено, що оскільки з заявою про вчинення кримінального правопорушення до Дрогобицького відділу поліції ГУНП у Львівській області звернулася уповноважена особа Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), то саме вона має передбачене законом право згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України на звернення до слідчого судді з такою скаргою, оскільки є заявником про вчинене кримінальне правопорушення.

Вищевказаною постановою Львівського апеляційного суду визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця в особі начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кушнір Світлани Тадеївни щодо неоскарження відмови Дрогобицького відділу поліції ГУНП у Львівській області стосовно невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.04.2023. Зобов`язано державного виконавця - начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кушнір Світлану Тадеївну вчинити зазначені в мотивувальній частині цієї постанови дії з виконання зведеного виконавчого провадження № 65188076.

Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.04.2024 скаргу Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невнесення поданої заяви про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, повернути скаржнику у зв`язку з відсутністю вагомих причин, які б унеможливлювали подати скаргу в межах десятиденного строку до 05.05.2023.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст.11 цього ж закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема роз`яснювати сторонам їх права і обов`язки, право звертатися до суду із заявою про роз`яснення рішення, встановлення способу його виконання, викликати фізичних осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі: Закон), державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частинами 1- 3 ст.63 Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Як вбачається зі змісту ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що станом на день розгляду скарги виконавчі провадження не закінчені, державним виконавцем вищевказане рішення Львівського апеляційного суду не виконано, як і не виконано обов`язку щодо надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, суд вважає скаргу підставною і таку слід задоволити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, з участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) задоволити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця в особі заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір С.Т. щодо неповідомлення Дрогобицького відділу поліції про вчинення боржником кримінального правопорушення, яке підпадає під дію статті 382 КК України повторно.

Зобов`язати державного виконавця в особі заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір С.Т. повторно звернутися до Дрогобицького ВП із заявою про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Павлів З.С.