Номер провадження: 22-ц/813/2244/24
Справа № 516/168/23
Головуючий у першій інстанції Мислива Л.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 24 липня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 , звернулась до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті аліментів в сумі 46 559 грн 83 коп., а також неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 177 064 грн 24 коп. Свій позов мотивує тим, що на підставі рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.07.2016 року ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягувати з 21.04.2016 р. і до повноліття дітей, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки та ухиляється від сплати аліментів на утримання їхньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в повному обсязі, і як наслідок, у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.02.2023 р. Склала 46 559,83 грн, що порушує права останньої. На сьогоднішній день дана заборгованість не погашена. Також позивачка вважає, що ОСОБА_2 має сплатити на її користь також неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2021 року по 01.03.2023 року у розмірі 177 064 грн 24 коп. В зв`язку з наведеним просить задовольнити вказані позовні вимоги.

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 24 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , про стягнення з ОСОБА_2 на її користь 46559 грн 83 коп. заборгованості по виплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , а також неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 177 064 грн 24 коп. за період з січня 2021 року по січень 2023 року включно відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 24 липня 2023 рокута ухвалити нове судове рішення, яким позов про стягнення заборгованості по аліментам у розмірі 46 559 грн 83 коп. та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментіву розмірі 177 064 грн 24 коп. задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги скаржник посилається на те, що місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по аліментам у розмірі 46 559 грн 83 коп. та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 177 064 грн 24 коп.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того що суд безпідставно врахував, як оплату аліментів, надані відповідачем платіжні документи (платіжні доручення та квитанції), про начебто перераховані на картковий рахунок матері позивача із зазначенням прізвища позивачки та неповнолітньої дочки ОСОБА_4 . При цьому відповідач знаходиться за межами України, куди виїхав ще до початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну, проживає постійно за кордоном і отримує зарплату в євро, а аліменти йому нараховуються в розмірі середньої заробітної плати для місцевості за місцем реєстрації відповідача. Подана до суду від імені відповідача письмова заява викликає сумнів, як така, що подана дійсно відповідачем, оскільки почерк, яким написана заява і підпис не належать відповідачу. Подані відповідачем копії документів про оплату аліментів не є належним чином посвідченими і не можуть прийматися в якості доказів оплати аліментів. Крім того, у поданих від імені відповідача до справи копіях квитанцій та платіжних переказів у графі призначення платежів не вказано «аліменти». Інші добровільні перерахування на банківську карту дитини не є аліментами, а просто іншою допомогою батька дочці. Перерахування коштів відповідачем на карту матері позивача також не можуть розцінюватися, як аліменти, а є наслідком особистої домовленості відповідача та матері позивача щодо оплати будівельних матеріалів. В органі державної виконавчої служби також відстані докази про сплату відповідачем аліментів та виконання таким чином рішення суду про їх стягнення.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що ціна позову у вказаній справі є менше ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по аліментам на дитину у розмірі 46 559 грн 83 коп. та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментіву розмірі 177 064 грн 24 коп., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано належні докази про сплату ним аліментів і відсутність заборгованості по аліментам, що також унеможливлює і задоволення вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За розпорядженням Верховного Суду № 52 від 26.09.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Херсонської області», з 03 жовтня 2022 року визначено територіальну підсудність судових справ Голопристанського районного суду Херсонської області, Нижньосірогозького районного суду Херсонської області, Нововоронцовського районного суду Херсонської області, за Теплодарським міським судом Одеської області.

Рішенням Вищої Ради правосуддя № 566/0/15 23 від 30.05.2023 року змінено з 1 червня 2023 року територіальну підсудність судових справ:

Білозерського районного суду Херсонської області, Цюрупинського районного суду Херсонської області, Генічеського районного суду Херсонської області, Голопристанського районного суду Херсонської області, Новотроїцького районного суду Херсонської області Херсонському міському суду Херсонської області;

Бериславського районного суду Херсонської області, Високопільського районного суду Херсонської області, Іванівського районного суду Херсонської області, Скадовського районного суду Херсонської області, Каланчацького районного суду Херсонської області, Чаплинського районного суду Херсонської області Великоолександрівському районному суду Херсонської області;

Верхньорогачицького районного суду Херсонської області, Великолепетиського районного суду Херсонської області, Нижньосірогозького районного суду Херсонської області, Новокаховського міського суду Херсонської області, Каховського міськрайонного суду Херсонської області, Горностаївського районного суду Херсонської області Нововоронцовському районному суду Херсонської області.

Датою початку процесуальної діяльності Херсонського апеляційного суду, Херсонського міського суду Херсонської області, Великоолександрівського, Нововоронцовського районних судів Херсонської області визначити 12 червня 2023 року.

Одеському апеляційному суду, Київському, Малиновському, Приморському, Суворовському районним судам міста Одеси, Біляївському, Комінтернівському районним судам Одеської області, Теплодарському міському суду Одеської області продовжити розгляд справ, які надійшли до 11 червня 2023 року включно на розгляд цих судів у порядку, визначеному частиною сьомою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), рішень Вищої ради правосуддя від 31 січня 2023 року № 10/0/15-23, від 28 лютого 2023 року № 161/0/15-23, від 30 березня 2023 року № 282/0/15-23, від 27 квітня 2023 року № 450/0/15-23.

Таким чином справа розглянута та ухвалено рішення по суті заявлених вимог належним судом у відповідності до територіальної підсудності визначеної у встановленому законом порядку.

Матеріалами справи встановлено, що:

В учасників справи - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за час перебування у шлюбі, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Голопристанського районного управління юстиції Херсонської області 14.12.2000р.), та 10 грудня 2009 року - дочка ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 08.11.2022 року). Шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20.11.2015 року.

Згідно з рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.07.2016 року. ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.04.2016 року і до повноліття дітей; рішення суду набрало законної сили 17.07.2016 року.

23.08.2016 року державним виконавцем Голопристанського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 654/1465/16-ц, виданого 20.07.2016 року на виконання рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.07.2016 року.

Наказом Міністерства юстиції України від 16.01.2023 року № 231/5 визначено, що під час дії воєнного стану Великоолександрівський відділ державної виконавчої служби у Бериславському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснює примусове виконання рішень, місцем виконання яких є територія, на яку поширюється компетенція Скадовського відділу державної виконавчої служби у Скадовському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Голопристанського відділу державної виконавчої служби у Скадовському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

З довідки-розрахунку по ВП № 52020836, здійсненого старшим державним виконавцем Великоолександрівського РВДВС у Бериславському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), при примусовому виконанні виконавчого листа № 654/1465/16-ц, виданого 20.07.2016 року Голопристанським районним судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання дітей: ОСОБА_6 , 2000 року народження, та ОСОБА_7 , 2009 року народження, вбачається, що розмір заборгованості по аліментах за період з 01.01.2021 року по 01.02.2023 року встановлено в сумі 46 559 грн 83 коп.

Згідно наданих відповідачем до суду копій платіжних інструкцій, квитанцій (за 2018-2020 роки) щодо переказу грошових коштів, як зазначає відповідач аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 , суд не бере до уваги надані відповідачем докази щодо переказу грошових коштів до 01.01.2021 року, оскільки вони не стосуються спірного періоду.

В той же час вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 систематично за період з 18 лютого 2021 року по травень 2023 року здійснювалися перерахування грошових коштів, на підтвердження яких відповідач надав платіжні документи (платіжна інструкція, скріншоти переказів, квитанції тощо), з яких видно, що одержувачем коштів є: - позивачка ОСОБА_1 (перекази: від 18.02.2021 року на суму 2686,50 грн.; від 16.03.2021 року на суму 2587 грн.; від 19.04.2021 року на суму 2686,50 грн.; від 18.05.2021 року на суму 2686,50 грн.; від 10.06.2021 року на суму 995 грн.; від 16.06.2021 року на суму 1791 грн.; від 23.06.2021 року на суму 995 грн.; від 19.07.2021 року на суму 2587 грн.; від 16.08.2021 року на суму 2786 грн.; від 17.09.2021 року на суму 2686,50 грн.; від 15.10.2021 року на суму 2786 грн.; від 18.11.2021 року а суму 2686,50 грн.; від 16.12.2021 року на суму 2487,50 грн.; від 17.01.2022 року на суму 2686,50 грн.; від 15.02.2022 року на суму 2686,50 грн.), при цьому, згідно квитанцій частина зазначених грошових коштів перерахована відповідачем на картковий рахунок матері позивачки ОСОБА_8 з зазначенням прізвища позивачки як отримувача грошового переказу; - ОСОБА_4 (перекази: від 12.07.2022 року на суму 4500 грн.; від 12.07.2022 року на суму 500 грн.; від 09.08.2022 року на суму 3000 грн.; від 04.11.2022 року на суму 3000 грн.; від 08.12.2022 року на суму 4500 грн.; від 08.12.2022 року на суму 1500 грн.; від 30.12.2022 року на суму 100 грн.; від 30.12.2022 року на суму 2900 грн.; від 03.02.2023 року на суму 3000 грн.; від 01.03.2023 року на суму 3000 грн.; від 03.04.2023 року на суму 4000 грн.; від 01.05.2023 року на суму 4000 грн.); - та ОСОБА_3 (перекази: від 17.10.2021 року на суму 2914,57 грн.; від 02.03.2022 року на суму 3000 грн.; від 02.03.2022 року на суму 3000 грн.; від 10.03.2022 року на суму 2487 грн.; від 13.03.2022 року на суму 3000 грн.; від 27.03.2022 року на суму 4712,74 грн.; від 14.04.2022 року на суму 150 євро; від 16.08.2022 року на суму 545 євро; від 30.12.202 року на суму 3015,08 грн.). В переказах від 13.06.2021 року на суму 3000 грн. та від 21.03.2022 року на суму 4000 грн. одержувач не вбачається.

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Щодо стягнення заборгованості по аліментам.

Встановлено, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.07.2016 року. ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.04.2016 року і до повноліття дітей; рішення суду набрало законної сили 17.07.2016 року.

23.08.2016 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 654/1465/16-ц, виданого 20.07.2016 року на виконання рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.07.2016 року.

Порядок стягнення аліментів визначено у статті 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) та у статті 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), а також у статтях 194 - 197, 274 СК України.

У цій справі на виконанні Великоолександрівського РВДВС у Бериславському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 654/1465/16-ц, виданого 20.07.2016 року на виконання рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.07.2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дітей.

Відповідно до частини третьої статті 71 Закону № 1404-VIII визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Аналогічне положення є й у статті 74 Закону № 606-XIV.

У цій справі ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, у якому, зокрема, просила стягнути з відповідача розмір заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилась у зв`язку з тим, що відповідач з січня 2021 року не виконував рішення суду щодо утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_9 2009 року народження.

Вказуючи про перебування платника аліментів за кордоном і отримання ним доходу в іноземній валюті, в той час, як державний виконавець нарахував йому заборгованість виходячи з розміру середньої заробітної плати для місцевості за місцем реєстрації відповідача, позивач як не звернутася з відповідною заявою про перерахунок заборгованості по аліментам до державного виконавця, так і не звернутася до суду зі скаргою на правильність виконаного державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам за рішенням суду. Крім того, даний позов стосується стягнення розміру наявної заборгованості по аліментам, яка виконана державним виконавцем з січня 2021 року по 01.02.2023 року у розмірі 46 559,83 грн.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Сімейним кодексом України визначено право та способи захисту у спорах про стягнення аліментів, а також у спорах про стягнення заборгованості з аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Отже є два способи виконання обов`язку батьків, які проживають окремо, в утриманні дитини : за домовленістю (добровільно), або за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, третьої статті 194 СК України (в чинній на час звернення з цим позовом редакції) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Вказані норми матеріального права визначають порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні, за заявою платника, поданою відповідно до статті 187 СК України, і саме в цьому випадку закон передбачає право на звернення до суду та стягнення заборгованості за аліментами.

Стягнення ж заборгованості за аліментами, які вже стягуються на підставі судового рішення, закон не передбачає. Суд, при наявності спору може лише визначити розмір такої заборгованості, яка має бути стягнена в межах виконавчого провадження, при виконанні рішення суду про стягнення аліментів, і ухвалення окремого (додаткового) рішення суду про стягнення цієї заборгованості не потребує.

Крім того, суд першої інстанції дослідив ті документальні підтвердження, копії яких надані відповідачем на спростування існування у нього заборгованості по аліментам.

Як вже зазначалось, в порядку виконання судового рішення про стягнення аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_7 2009 року народження щомісячно нараховуються 1/6 частина від розміру середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам з 01.01.2021 року до 01.02.2023 року щомісячні нарахування в залежності від зміни розміру середньої заробітної плати для працівника цієї місцевості складали: 1 670,50 грн. (січень-лютий 2021 року), 1 915,83 грн. (березень 2021 - червень 2021 року), 1 796,33 грн. (липень 2021 року - січень 2023 року включно).

Всього за період з 0.01.2021 року до 01.02.2023 року, здійснено нарахування по аліментам на загальну суму 46 559,83 грн.

Як вбачається з доданих до справи письмових пояснень відповідача, він регулярно і у повному обсязі сплачував аліменти на утримання дітей і до 2021 року здійснював це на карту позивача, але на прохання позивача, яка стала працювати поза межами області і дочка залишалась з бабою (мати позивачки та колишня теща відповідача), він став перераховувати кошти також і на картку матері позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , а також на платіжну карту, відкриту на ім`я дочки ОСОБА_7 . Крім того він також перераховував кошти і на карту свого вже на той час повнолітнього сина ОСОБА_10 2000 року народження. Номери карток тещі та дітей йому не могли бути і не були відомі (а. с. 73, 127-129).

Без врахування платежів, які були перераховані відповідачем на карту свого повнолітнього сина ОСОБА_3 та без врахування грошових коштів переданих готівкою (4 000 євро) та переказаних коштів, де не зазначено одержувача кошти, які перераховані з вказівкою отримувача ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_8 (мати позивача та баба неповнолітньої дитини) та на карту неповнолітньої дочки ОСОБА_7 2009 року народження сумарно становлять за період з січня 2021 року до лютого 2023 року 54 639,5 грн (2 686,5 + 2 587 + 2 686,5 + 2 686,5 + 995 + 1791 + 2 587 + 2 786,5 + 2 686,5 + 2 786, 5 + 2 686 + 2 4887,5 + 2 686, 5 + 4 000 + 3 000 + 5 000 + 3 000 + 3 000 +4 500 + 2 900 + 100).

Дані платежі протягом зазначеного періоду перераховувались відповідачем регулярними платежами і таким чином не виникла прострочена заборгованість по сплаті аліментів, а тому висновок міського суду про відсутність заборгованості по аліментам, в тому числі простроченої, відповідає встановленим у справі обставинам.

При таких обставинах є обґрунтованим висновок міського суду про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення неустойки (пені) по аліментам у зя`язку з недоведеністю простроченої заборгованості по аліментам за період з 01.01.2021 року до 01.02.2023 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що перераховані відповідачем суми коштів на картку матері позивача, та дітям не можуть вважатися аліментами, є неспроможними, оскільки позивачем не підтверджено наявності у відповідача інших крім утримання дітей зобов`язань, на погашення яких були переказані грошові кошти на карти матері позивача та самої дитини.

За наявності аліментних зобов`язань і відсутності документального підтвердження інших зобов`язальних відносин, а також заперечення платником аліментів того, що сплачені кошти є іншою допомогою, не пов`язаною зі сплатою аліментів, перерахування платником аліментів грошових коштів на карту дитини або карту бабки дитини, з якою дитина мешкає, не можу бути розцінено інакше, ніж сплата платником аліментів обов`язкових платежів на виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини.

Крім того, надання іншої добровільної грошової допомоги, за наявності заборгованості по аліментам, що має наслідком низку несприятливих наслідків для боржника, є само по собі суперечливим у звичайній логічній конструкції дій та рішень особи-боржника в такій ситуації.

Сам по собі той факт, що такі кошти були перераховані не на карту позивача, а карту її матері та карти, які відкриті на ім`я неповнолітньої дитини, не свідчить про невиконання відповідачем обов`язку зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 2009 року народження.

Доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 24 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова