Справа № 442/6297/22 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1895/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: представників позивача Даньківа О.В.,

ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до старшого слідчого СВ Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області Пахалюк О.М., Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Житомирській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами досудового розслідування,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати незаконною бездіяльність старшого слідчого СВ Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області Пахалюк О.М. при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000174 від 25.06.2018 року та стягнути з Державної казначейської служби України відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання цих коштів в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що за його заявою до Дрогобицького МВ ГУ Національної поліції у Львівській області щодо вчинення по відношенню до нього ОСОБА_3 , який проживає в АДРЕСА_1 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України (шахрайство, що завдало значної шкоди потерпілому), було внесено до ЄРДР кримінальне провадження №0002531 від 05.12.2018 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України.

Відповідно до постанови, 25.03.2019 року місцем проведення досудового розслідування визначено територію м. Новоград-Волинський Житомирської області, а тому матеріали кримінального провадження були скеровані начальнику СВ Новоград-Волинського відділу поліції ГУ Національної поліції у Житомирській області для організації подальшого досудового розслідування, про що зазначено в інформаційному листі Дрогобицької місцевої прокуратури від 11.04.2019 року.

26.06.2019 року кримінальне провадження №0002531 від 05.12.2018 року за ч.1 ст.190 КК України було об`єднане з іншими кримінальними провадженнями та присвоєно номер №0000174 від 26.06.2018 року. Підставою об`єднання вказаних кримінальних проваджень було те, що до вчинення кримінальних правопорушень був причетний ОСОБА_3 .

Вказує, що слідча СВ Новоград-Волинського відділу поліції ГУ Національної поліції у Житомирській області Пахалюк О.М. не вживала заходів щодо активізації досудового розслідування, що, в подальшому, призвело до закінчення строків досудового розслідування кримінального провадження та уникнення ОСОБА_3 відповідальності за вчинення злочину, тому саме через бездіяльність слідчої ОСОБА_4 він змушений був значну частину свого продуктивного життя присвятити доказуванню, при цьому, втративши багато дорогоцінного часу, що, на його думку, є довготривалою життєвою фрустрацією. Відновлення (тривале) порушення його прав пов`язане з душевними стражданнями, які грубо порушили (змінили) звичний ритм його життя.

За позицією позивача, сукупність вказаних факторів свідчить про те, що йому спричинена моральна шкода, яку він, керуючись ст.ст.16, 23 ЦК України, та у відповідності до вимог розумності, оцінює в розмірі 100000 грн.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державного казначейства України відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання цих коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що слідча свідомо не виконала свого основного завдання, а саме: не зібрала у передбачений законом термін незаперечних доказів вини особи, яку Дрогобицька міжрайонна прокуратура обґрунтовано підозрювала у вчиненні шахрайства, і цього достатньо було для оголошення ОСОБА_3 підозри, чого зроблено не було. Також, за позицією апелянта, слідча повністю ухилилась від збирання інформації про судимість, біографічні та психологічні дані ОСОБА_3 , коло його знайомств та осіб, причетних до вчинення злочину, іншими словами, слідча при потуранні процесуального прокурора не виконувала основних практичних завдань розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.

Зазначає, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Крім того, звертає увагу, що по причині неналежного досудового розслідування по зазначеному кримінальному провадженню позивач неодноразово звертався до слідчих та посадовців, зокрема, міністра внутрішніх справ, на що, зокрема, отримав відповіді з Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної поліції в Житомирській області про неналежне досудове розслідування.

Наголошує на урахуванні його показів, які він дав, будучи допитаним в якості свідка, щодо заподіяння йому моральної шкоди та її розміру.

Так, зокрема, він зазначав, що по причині бездіяльності слідчої ОСОБА_4 він змушений був докласти певних зусиль для відновлення порушеного його права. На сьогодні, від держави в особі компетентних органів він не отримав не тільки забраних у нього злочинним шляхом встановленою особою коштів, що є значною сумою для нього, а через халатність слідчої ОСОБА_4 , яка не вжила заходів активізації досудового розслідування, що в подальшому призвело до закінчення строків досудового розслідування кримінального провадження та уникнення відповідальності за вчинення злочину ОСОБА_3 , значну частину продуктивного життя він (позивач) змушений був присвятити безрезультатному доказуванню у даному кримінальному провадженні, в тому числі, й шляхом звернення до процесуальних керівників слідчої.

На переконання позивача, в матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження протиправної бездіяльності слідчої у даному кримінальному провадженні, а тому суд безпідставно відмовив йому у задоволенні заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавали, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.12.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) внесена інформація про кримінальне провадження №0002531 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Як зазначено в реєстрі, 04.12.2018 року до Дрогобицького відділу поліції ГУНП у Львівській області звернувся ОСОБА_2 із заявою про те, що в період часу з 02 по 03 грудня 2018 року невідома особа, шляхом обману, на підставі покупки трактора «Т25» на сайті «ОЛХ» заволоділа грошовими коштами у сумі 59500 грн., які належать ОСОБА_2 , чим заподіяла потерпілому майнової шкоди.

За вказаним фактом слідчим СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що місцем вчинення даного кримінального правопорушення є територія м. Новоград-Волинський Житомирської області, яка відноситься до юрисдикції Новоград-Волинського відділу поліції ГУ НП у Житомирській області. У зв`язку з чим, постановою прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури Дубіль О.І. визначено місцем проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002531 від 05.12.2018 року з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.190 КК України територію м. Новоград-Волинський Житомирської області. Матеріали кримінального провадження скеровано начальнику СВ Новоград-Волинського відділу поліції ГУ НП у Житомирській області.

22.11.2019 року постановою першого заступника керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури В. Шпак об`єднано кримінальні провадження №90000506 від 19.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, №0000174 від 25.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, №0002531 від 05.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні доручено старшому слідчому СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області Пахалюк О.М. Підставою об`єднання вказаних кримінальних проваджень було те, що до вчинення кримінальних правопорушень був причетний гр. ОСОБА_3 .

В ході досудового розслідування прокурором Новоград-Волинської місцевої прокуратури було надано слідчій письмові вказівки, якою, в свою чергу, здійснено низку слідчих дій.

14.04.2021 року слідчою СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області Пахалюк О.М. кримінальне провадження №0000174 від 25.06.2018 року закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК України для розслідування злочинів середньої тяжкості на підставі абз.14 ч.1 ст.284 КПК України.

У вказаному кримінальному провадженні про підозру будь-яким особам не повідомлялось, обвинувальний акт до суду не направлявся.

Ухвалою слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 березня 2022 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12 травня 2022 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову слідчої СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області від 14.04.2021 року про закриття кримінального провадження №0000174 від 25.06.2018 року за ч.ч.1, 3 ст.190 КК України на підставі абз.14 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, передбаченого ст.219 КПК України.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що йому спричинена моральна шкода бездіяльністю слідчою СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області Пахалюк О.М. при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000174 від 25.06.2018 року.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, звертаючись до суду про відшкодування моральної шкоди, вказував на неправомірну бездіяльність та прийняття неправомірних рішень посадовими особами, відсутність належного контролю за досудовим розслідуванням зі сторони слідчого СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області, тому відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на Державу Україна.

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною утверджувати та забезпечувати її права.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини(далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року в справі «Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідна правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі №607/8203/18.

У статті 2 КПК України наголошено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п.5 ст.3 КПК України, досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

П.14 ст.3 КПК України передбачає, що притягнення до кримінальної відповідальності це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 28 КПК України визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до ч.1-4 ст.219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить: 1) 12 місяців у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) 18 місяців у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.

При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: 1) 1 місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, передбачених п.п.1 і 2 ч.3 цієї статті; 2) 6 місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні нетяжкого злочину; 3) 12 місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

На момент звернення позивача з позовом до суду, назване вище кримінальне провадження 14.04.2021 року було закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. При цьому, як вбачається із змісту ухвали Житомирського апеляційного суду від 12 травня 2022 року у справі №285/4681/19, ухвалами слідчих суддів Новоград-Волинського міськрайонного суду від 16 лютого 2021 року, 24 березня 2021 року та 14 квітня 2021 року було відмовлено у задоволенні неодноразових клопотань слідчого про продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні на 12 місяців. Вказані ухвали слідчого судді набрали законної сили.

За змістом частини першої статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

За правилом частини другої статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому, не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок, як умова відповідальності, виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Проте, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди внаслідок неналежного виконання слідчим СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000174 від 25.06.2018 року процесуальних дій для встановлення винної особи та вручення підозри, закриття кримінального провадження, причинний зв`язок між діями посадових осіб ГУНП в Житомирській області та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує.

Права ОСОБА_2 , на порушення яких останній посилався, зокрема, з підстав невручення підозри ОСОБА_3 та закриття кримінального провадження, за його заявою були перевірені слідчим суддею, шляхом оскарження бездіяльності слідчого в порядку, визначеному КПК України.

Сам по собі факт визнання Новоград-Волинською місцевою прокуратурою неналежним проведенням розслідування у кримінальному провадженні №0000174 від 25.06.2018 року до закриття кримінального провадження не підтверджує заподіяння шкоди позивачу, а також не встановлює наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчого СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , яка виразилась у порушенні строків досудового розслідування, та настанням шкоди.

За такого, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача про те, що слідча здійснила процесуальні дії з порушенням процесуального закону та несвоєчасно, а тому повинна нести цивільно-правову відповідальність, не можуть бути задоволені через недоведення усіх складових деліктної відповідальності.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховний Суду від 13 травня 2020 року у справі №638/8636/17-ц та від 19 березня 2020 року у справі №686/13212/19.

Окрім того, тривалість досудового розслідування пов`язана не тільки з діями чи бездіяльністю слідчих органу досудового розслідування, а й з незгодою позивача з оцінкою органом досудового розслідування обставин кримінального провадження та прийнятими ним процесуальними рішеннями.

Проаналізувавши зазначені вимоги закону, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність визначених законом підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Таким чином, при вирішенні даної справи суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 31 травня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич