Справа № 344/7237/24
Провадження № 2/344/2271/24
УХВАЛА

30 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.

секретаря судового засідання Литвин Х.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення штрафу за договором оренди ,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, в якій просить: стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на його користь суму штрафу за договором оренди нежитлового приміщення від 15.02.2023 в розмірі 432 000 грн.

22.05.2024 від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, так як ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 уклали договір оренди нежитлового приміщення від 15.02.2023, тобто такий укладено між двома суб`єктами господарювання фізичними особами підприємцями. Відтак, вважає, що даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Позивач та його представник адвокат Яш П.К. заперечили відносно клопотання про закриття провадження у справі. Зокрема, з тих підстав, що договір укладено між фізичною особою ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 . ОСОБА_1 не є власником спірного приміщення, таким він розпоряджається на підставі договору позички.

Відповідач підтримала клопотання про закриття провадження у справі.

Вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи,ю суд дійшов наступного висновку :

15.02.2023 між фізичною особою ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 82,3 кв.м., яке надається для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно з договором позички від 10.01.2023, який ОСОБА_3 ( позикодавець) та ОСОБА_1 ( позичальник), останній прийняв у безоплатне користування нежитлові приміщення, що по АДРЕСА_1 , загальною площею 82,3 кв.м. до 01.01.2026.

Так, згідно з витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою підприємцем за місцем знаходження - АДРЕСА_2 ; види економічної діяльності : 47.21, 47.11, 47.71. 47.19, 47.51; остання державна реєстрація змін до відомостей 10.05.2016.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства.

Правильне визначення юрисдикції є складовою справедливого судочинства «судом визначеним законом».

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності, на що неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду.

Для розмежування господарського та цивільного судочинства необхідно враховувати приписи статей 20 ГПК України, статті 3 ГК України, статті 19 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункт 6); вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, справи цивільної та господарської юрисдикції відрізняються як суб`єктним складом, так і характером правовідносин.

Спір у цій справі стосується стягнення з відповідача, як з користувача за договором оренди, на користь фізичної особи позивача штрафу за договором оренди.

Доводи відповідача з приводу належності спору до юрисдикції господарського суду ґрунтуються на статусі відповідача та позивача як фізичних осіб-підприємців, та використання приміщення відповідачем у підприємницькій діяльності.

Що стосується суб`єктного складу, то чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця. Отже, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи.

Майно, що передане за договором оренди не перебуває у власності ОСОБА_1 , а також передане ним ФОП ОСОБА_4 як фізичною особою.

При цьому, правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності (постанова Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 920/1275/16).

Про нероздільність майна, прав та обов`язків фізичної особи, набутих як у зв`язку із підприємницькою діяльністю та і поза нею, додатково свідчить те, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язанням) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною особою, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 916/559/17); господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18).

Таким чином, визначальним для розмежування юрисдикції у цій справі є характер спірних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18 зазначено : «ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції».

За змістом частин першої третьої статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, або такий, що йому не суперечить (постанова Верховного Суду від 24.08.2022 у справі № 199/4321/21).

Підставою позову про стягнення з відповідача коштів ( штрафу) за договором оренди є правом орендодавця, і це право не обумовлено господарськими відносинами між володільцем (орендодавцем) саме як фізичною особою, об`єкта нерухомості та орендарем як фізичною-особою підприємцем.

Ураховуючи наведене, спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Відтак, у задоволені клопотанні відповідача про закриття провадження у цивільній справі ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення штрафу за договором оренди, слід відмовити.

Керуючись статтями 4, 19, 222, 255 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у клопотанні відповідача про закриття провадження у цивільній справі ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення штрафу за договором оренди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повна ухвала складена 04.06.2024.

Суддя Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.