Справа № 157/1496/23
Провадження №2/157/47/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря судового засідання Данилюк Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 01 лютого 2022 року здійснено ідентифікацію клієнта та ОСОБА_2 підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підпис відповідач здійснив власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови Національного банку України від 13.12.2019 №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

Відповідач погодив використання ОТР пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме при здійсненні будь-яких операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону клієнта.

У подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу «Миттєва розстрочку. Кредит готівкою», ознайомився із актуальними умовами кредитування та 04 лютого 2022 року підписав Паспорт кредиту за допомогою ОТР пароля. Після чого із відповідачем за допомогою ОТР пароля було підписано Кредитний договір б/н від 04 лютого 2022 року про надання строкового кредиту у розмірі 47 998 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 %. Додатково із відповідачем за допомогою ОТР пароля підписаний Графік кредиту.

Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору та Графіку кредиту. Таким чином, у порушення умов договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором відповідно до Графіку кредиту не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 05 липня 2023 року має заборгованість в розмірі 45 326 грн 62 к., яка складається з наступного: 45 264 грн 22 к. - заборгованість за тілом кредиту, 62 грн 40 к. - заборгованість за нарахованими відсотками.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 04 лютого 2022 року в розмірі 45 326 гривень 62 копійок та судові витрати у розмірі 2 684 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що кредитних коштів у АТ «КБ «Приватбанк» не брав та ними не користувався. 04 лютого 2022 року, коли він знаходився в с. Ташань Бориспільського району Київської області, на його мобільний телефон зателефонувала невідома особа, яка представилась представником ПАТ «Київстар», якій він на її запитання повідомив пароль від картки мобільного оператора «Київстар», після чого з його банківської картки, відкритої в АТ «КБ «Приватбанк» було списано кошти в сумі 2666 грн 56 к., а пізніше, як він дізнався від оператора АТ «КБ «Приватбанк», якому він телефонував з цього приводу, було списано ще 45331 гривню 44 копійки.

Представник відповідача адвокат Федчик С.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що коштами, які позивач просить стягнути з відповідача, незаконно заволоділи шахраї, з приводу чого ОСОБА_2 звертався спочатку до відділу поліції №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, оскільки на той час працював в Київській області, а пізніше 01 квітня 2024 року звернувся до Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, на підставі чого 02 квітня 2024 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під номером 0000255 за ч. 3 ст. 190 КК України, на підтвердження чого подав витяг із вказаного реєстру. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов безпідставним і таким, що до задоволення не підлягає.

Суд встановив, що 01 лютого 2022 року ОСОБА_2 з використанням ОТР пароля підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк». Відповідач погодив використання ОТР пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме при здійсненні будь-якої операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР паролю, як простого електронного підпису. Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний з електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТР-паролю на фінансовий номер телефону клієнта (а.с. 9-20).

У подальшому відповідач за допомогою ОТР пароля підписав у АТ КБ «Приватбанк» кредитний договір б/н від 04.02.2022 року про надання строкового кредиту у розмірі 47 998 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 17 місяців зі встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 0,12 %, додатково із відповідачем за допомогою ОТР пароля підписаний графік платежів за споживчим кредитом (а.с. 21-25).

Відповідач ознайомився та згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 21).

З виписки за договором № б/н за період з 04 лютого 2022 року по 06 липня 2023 року вбачається, що 04 лютого 2022 року одним платежем був здійснений грошовий переказ з карти відповідача №960991 грошових коштів в сумі 47998 гривень за покупку, а також вказаного дня був здійснений грошовий переказ на поповнення вказаної картки в розмірі 2666 гривень 56 копійок (а.с. 7).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № б/н від 04 лютого 2022 року станом на 05 липня 2023 року в розмірі 45 326 грн 62 к., яка, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04 лютого 2022 року станом на 05 липня 2023 року (а.с. 5), складається із заборгованості за поточним тілом кредиту 7999 грн 68 к, заборгованості за простроченим тілом кредиту 37264 грн 54 к. та заборгованості за простроченими відсотками 62 гривні 40 копійок. У графі «Витрати клієнтом кредитних коштів» розрахунку заборгованості зазначена сума 47 998 грн, які клієнт витратив 04 лютого 2022 року (а.с. 5-6).

За клопотанням відповідача судом було витребувано з Бориспільського РУП в Київській області матеріали перевірки за фактом шахрайських дій.

На вказаний запит до суду від відділу поліції №1 (м. Переяслав) Бориспільського РУП ГУНП в Київській області надійшли матеріали за заявою ОСОБА_2 за фактом шахрайських дій (а.с. 49-57). З рапорту старшого інспектора чергового Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області від 20.05.2022 № 2279, який міститься у вказаних матеріалах, вбачається, що ОСОБА_2 20 травня 2022 року звертався до поліції із заявою щодо можливих шахрайських дій невідомою особою, яке мало місце 04 лютого 2022 року в с. Ташань Бориспільського району Київської області. З цих же матеріалів вбачається, що заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 подав 10 травня 2024 року, в якій повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ташань Бориспільського району Київської області невідома особа, шляхом блокування мобільного телефону № НОМЕР_1 , який йому належить, та доступу до додатку «Приват24», оформила онлайн кредит в мережі магазинів «Комфі», чим завдала збитків на суму 47 998 гривень.

Крім цього, представник відповідача надав суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000255 від 02 квітня 2024 року за ч. 3 ст. 190 КК України, відповідно до якого у ОСОБА_2 шахрайськими діями, з використанням ЕОМ, невідома особа, коли він перебував на заробітках в с. Ташань Переяславського району Київської області, заволоділа грошовими коштами на суму 47 998 грн, які були переведені на невідомий рахунок. Досудове розслідування кримінального провадження триває.

Як вбачається з листа АТ «Комерційний банк «Приватбанк» від 23.04.2024 №5149934-ВБ, 08 лютого 2022 року в ході спілкування клієнта з оператором служби клієнтської підтримки банку ОСОБА_2 повідомив, що 04 лютого 2022 року до нього надійшов дзвінок від особи, яка представилась працівником Київстару, що було далі, клієнт не пам`ятає. З його слів, йому зашифрували його сім-карту і він не міг перевірити код смс-повідомлення. Також ОСОБА_2 повідомив, що його сім-карта фінансового номера була перевипущена та заблокована. В подальшому клієнт, звернувшись в банк, дізнався, що з його кредитної картки НОМЕР_2 було списано кошти в сумі 2666 грн 56 к., як авансовий платіж на кредит «Оплата частинами» в інтернет магазині «Комфі», на суму 47998 грн. Вищевказане підтверджується дослідженим в судовому засіданні надісланим позивачем до суду аудіозаписом телефонної розмови ОСОБА_2 з представником АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Посилання ПАТ КБ «Приватбанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що відповідач втрачав та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «Приватбанк» не надано відповіді.

Суд касаційної інстанції зазначив, що враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечується факту його звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Верховний Суд бере до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

АТ КБ «Приватбанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_2 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію 04 лютого 2022 щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів в розмірі 47 998 гривень.

Крім цього, позивачем не доведено, що відповідач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; ОСОБА_2 , як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Суд вважає, що списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_2 відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач звернувся до правоохоронних органів.

Суд враховує, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Доводи позивача у поданому ним вищевказаному листі від 23.04.2024 №5149934-ВБ про те, що оформлення кредитного договору стало можливим, в тому числі, в результаті розголошення відповідачем конфіденційної інформації щодо свого карткового рахунку (номер картки та PIN-код карти), що дозволило невідомим особам здійснити вхід з інших пристроїв в його акаунт «Приват24», після чого оформити кредитний договір, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_2 втрачав та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування.

Суд бере до уваги також нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним чином обґрунтуванні під час судового розгляду справи.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів, сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, відмовляючи у позові, залишає за позивачем понесені ним судові витрати у справі.

Керуючись статтями 12, 76-78, 81, 89, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування, ім`я, місцезнаходження, місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», вул. Грушевського, буд. 1д, м. Київ, 01001, ; відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне рішення суду складено 31 травня 2024 року.

Головуючий: Б.С. Гамула