Справа № 128/5046/23
РІШЕННЯ

Іменем України

22.05.2024 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,

секретар Кострюкова Л.В.

за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивачів ОСОБА_2 , відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_6 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу,

УСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 24.08.2008 уклали шлюб, який було розірвано згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05.11.2020.

Відповідно до розписки від 12.12.2011, відповідач ОСОБА_3 , перебуваючи у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 , позичив у позивачів кошти в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США на купівлю житла в присутності свідків.

16.12.2011 за вказані кошти ОСОБА_3 з дозволу ОСОБА_4 придбав житло, а саме 1/2 будинку АДРЕСА_1 , тобто за кошти, отримані в борг, які були витрачені в інтересах сім`ї, про що свідчить відповідний договір купівлі-продажу, отже відповідачі є солідарними боржниками за зазначеною розпискою.

Враховуючи, що в розписці від 12.12.2011 не вказано строк повернення боргу, 03.11.2023 року позивачами було направлено відповідачам претензію від 31.10.2023 про сплату боргу солідарно в розмірі 17 000 доларів США на протязі 10 днів з моменту отримання претензії, ОСОБА_3 отримав претензію 11.11.2023 року, а ОСОБА_4 17.11.2023, та станом на 11.12.2023 борг відповідачами повернутий не був.

Враховуючи вищевикладене, позивачі просять стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 624 580 гривень, тобто в розмірі боргу в національній валюті за курсом валют станом на 11.12.2023 (а.с. 2 4).

Ухвалою суду від 18.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_4 , на підставі ст. 178 ЦПК України, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що дійсно перебувала в шлюбі з відповідачем та за період зареєстрованого шлюбу вони з відповідачем ОСОБА_3 за рахунок спільних заощаджень придбали у спільну власність подружжя 1/2 частку в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. 16.12.2011 року за № 1552, за 11 000 грн; та земельну ділянку площею 0, 0737 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :02:005:0061, за цією ж адресою, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. 16.12.2011 року за № 1553, за 4 000 грн.

Таким чином, за період шлюбу відповідачі придбали нерухомого майна на загальну суму 15 000 грн, що за офіційним курсом долара США станом на 16.12.2011 становило 1 877, 37018 доларів США. При купівлі вищевказаного майна жодних боргів ні перед батьками її колишнього чоловіка, ОСОБА_3 , ні перед будь-якими іншими особами у них з відповідачем не було.

Про те, що ОСОБА_3 брав у позивачів у борг будь-які грошові кошти вона не знала, згоди на їх отримання не давала, присутньою при складанні та підписанні розписки не була, виконувати в подальшому спільний обов`язок по поверненню боргу не погоджувалась. Їй взагалі не відомо, на які цілі ОСОБА_3 дані кошти позичав та куди витратив.

Відповідачка вважає, що отримані без її відома в борг грошові кошти були використані ОСОБА_3 для власних потреб, а не для інтересів сім`ї, незважаючи на те, що у розписці зазначено, що він позичає кошти для купівлі житла.

Сам по собі факт зазначення у розписці про ціль позики, безумовно не свідчить про те, що позика була витрачена на придбання майна та про обізнаність другого з подружжя про існування такої позики. Про існування боргової розписки вона дізналася, коли 17.11.2023 року отримала претензію позивачів та вважає, що розписка була складена після виникнення спору між нею і відповідачем ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, щоб змусити її відмовитись від позовних вимог. Та зі змісту договорів купівлі-продажу не вбачається, що кошти, які сплачуються за дане майно, набуті у позику, тому не підтверджено, що саме кошти, які нібито ОСОБА_3 позичив у позивачів, були направлені на придбання майна. В зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_4 просить суд відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення з неї солідарно із ОСОБА_3 боргу. Крім цього, ОСОБА_4 вважає, що на момент звернення до суду пройшли строки позовної давності, тому в разі, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, просить застосувати строк позовної давності (а.с. 55 58).

Представник відповідачів, адвокат Шмиров Є.І. надав до суду відповідь на відзив, згідно якої заперечив, що вартість придбаного відповідачами майна могла становити 15 000 грн, всі документи складали ріелтор та нотаріус та саме вони рекомендували поставити таку ціну, хоча насправді будинок та земельна ділянка були продані саме за 17 000 доларів США, що могло б бути підтвердженим продавцем ОСОБА_7 , але він, нажаль, помер, або його дружиною ОСОБА_8 , яка була присутня при передачі коштів. Зазначений факт також підтверджується договором № 53 про надання інформаційно-довідкових та посередницьких послуг від 29.10.2011, укладеним між ОСОБА_3 та ПП «Веста», відповідно до якого виконавець по договору бере на себе обов`язки по пошуку варіантів об`єкта нерухомості комерційного призначення для замовника в районі Вінницького району на суму, еквівалентну до 15 000 доларів США, та відповідно до акту огляду від 30.10.2011 ОСОБА_3 було оглянуто об`єкт по АДРЕСА_1 вартістю 14 000 доларів США, за що ПП «Веста» отримало винагороду в розмірі 500 доларів США.

Також зазначає, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було власних коштів на придбання житла, а тому ці кошти саме пішли на придбання житла в інтересах сім`ї і ОСОБА_4 не могла не знати, що кошти на житло були позичені саме батьками відповідача ОСОБА_3 . Правочин щодо позики не є удаваним, розписка була засвідчена двома свідками та секретарем сільської ради, та оскільки в розписці не вказано строків повернення позичених коштів, зобов`язання починається з моменту пред`явлення вимоги, а саме 31.10.2023 року, а строк позовної давності рахується з моменту отримання претензій.

Тому представник позивачів просить позов задовольнити в повному обсязі (а.с. 85).

Представник відповідача ОСОБА_4 , адвокат Свистун Л.В. подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що умови договорів купівлі-продажу були узгоджені сторонами та викладені в договорах, про них позивачі не могли знати, оскільки вони не є сторонами даних договорів, а покази свідків не є належним доказом таких обставин, ціна договору стає відома нотаріусу тільки зі слів сторін, а договір про надання посередницьких послуг від 29.10.2011, про який відповідачці ОСОБА_4 також не було відомо, не може підтвердити оціночну вартість нерухомості і факт продажу нерухомості на заявлену суму. Представник позивача зазначає, що надані стороною позивачів докази не підтверджують того, що ОСОБА_4 є солідарним боржником за розпискою, і що нерухомість була придбана саме за позичені кошти, тому просить відмовити в задоволені позову в частині стягнення з ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_3 боргу в сумі 624 580 грн (а.с. 92 94).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.04.2024 закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до судового розгляду по суті та викликано в судове засідання свідка ОСОБА_9 (а.с. 162 163)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що її син ОСОБА_3 разом з дружиною ОСОБА_4 , коли вона була вагітна, щоб покращити умови проживання, вирішили купити житло. Грошей у них не було, тому вони з чоловіком, позивачем ОСОБА_6 , позичили кошти на придбання житла відповідачам, про що в приміщенні сільської ради склали розписку, щоб себе застрахувати, оскільки для цього вони позичили кошти в різних людей і мусили їх повернути. Наразі у позивачів виникла потреба в поверненні цих коштів, тому вони звернулися до суду з даним позовом. При одержанні відповідачем ОСОБА_3 грошових коштів в борг та складенні розписки було два свідки і секретар сільської ради, вона з чоловіком передала сину 17 000 доларів США. При укладанні договорів купівлі-продажу позивачі також були присутні та бачили, як їх син заплатив продавцю 17 000 доларів США, а не суму, вказану в договорах купівлі-продажу, при передачі коштів продавцю також була присутня ОСОБА_4 . Відповідачі на той час не мали власних заощаджень та не могли самостійно придбати житло.

Представник позивачів, адвокат Шмиров Є.І., в судовому засіданні позовні вимоги також підтримав та просив їх задовольнити, пояснив, що в договорах купівлі-продажу була вказана менша сума реальної суми, за яку було придбано вказане майно, з метою зменшення суми податків, але така сума спростовується наданими суду доказами.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що проти задоволення позову не заперечує. Підтвердив, що дійсно взяв у батьків в борг 17 000 доларів США, які використав на купівлю житла, послуги нотаріуса, ремонт, тому борг за наданою суду розпискою є їх спільним боргом з відповідачкою.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що позов не визнає, про вказаний в ньому борг і розписку дізналася в листопаді 2023 року, після того як вона звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, тому вважає, що ця справа є способом тиску на неї з метою відмови від поділу майна, набутого ними з відповідачем в шлюбі. Присутньою при підписанні розписки вона не була, згоди на отримання боргу не давала та не згодна, що ці кошти були використані в інтересах їх з відповідачем сім`ї. Реальна вартість майна, придбаного нею з ОСОБА_3 за час шлюбу, відповідає сумі, вказаній у договорах купівлі-продажу, які були нотаріально посвідченими та на укладення яких вона надавала згоду. Доказів, що позичені кошти були витрачені на придбання спільного майна, немає. На час купівлі майна вони з чоловіком мали власні заощадження, оскільки планували завчасно придбати житло, вона також мала власні доходи, працювала і навчалась.

Представник відповідача, адвокат Свистун Л.В. в судовому засіданні підтримала позицію відповідачки та обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 просила відмовити.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що в грудні 2011 року працювала бухгалтером в Порицькій сільській раді, засвідчувала позику грошей позивачами їх сину. При написанні розписки в сільській раді були присутні позивачі і їх син ОСОБА_10 , а також свідки, згідно розписки. Позивач на той момент був сільським головою, а вона працювала бухгалтером. Позивачі тоді пояснили, що позичають 17 000 доларів США ОСОБА_3 на придбання житла.

Також судом досліджено наступні надані сторонами докази в справі.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.11.2020 по справі № 128/2337/20 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано. Згідно даного рішення сторони перебували в шлюбі з 24.08.2008 (а.с. 11).

Згідно розписки, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні, 12.12.2011 ОСОБА_3 позичив у своїх батьків, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 гроші в іноземній валюті в сумі 17 000 доларів США для купівлі житла, в присутності свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і секретаря сільської ради Кравчук Г.Й., що вони засвідчили своїми підписами (а.с. 12).

Згідно копії договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 16.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 1552, ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_7 1/2 частку в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 . Продаж за домовленістю сторін вчиняється за 11 000 гривень, які покупець передав продавцю повністю до підписання цього договору (п. 2.1.). Договір укладено за згодою дружини покупця ОСОБА_4 (п. 4.4.). Здійснено державну реєстрацію договору купівлі-продажу та права власності (а.с. 13 19).

Згідно копії претензії та доказів її надіслання відповідачам, 31.10.2023 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 підписали претензію ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якій вимагали в останніх повернути солідарно позичені кошти відповідно до розписки від 12.12.2011. ОСОБА_4 отримала дану претензію 17.11.2023, а ОСОБА_3 11.11.2023 (а.с. 20 25).

Згідно роздруківки визначення офіційного курсу іноземних валют, станом на 11.12.2023 курс гривні до долара США становив 36, 7424 грн (а.с. 26).

Згідно копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 1553, ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0, 0737 га в АДРЕСА_1 . Продаж за домовленістю сторін вчинено за 4 000 гривень, які покупець передав продавцю повністю до підписання цього договору (п. 2.1.). Договір укладено за згодою дружини покупця ОСОБА_4 (п. 5.8.) (а.с. 62 63).

Згідно з копією довідки про доходи форми ОК-5, ОСОБА_4 за період з 2010 року по 2023 рік отримувала доходи, з яких сплачувалися страхові внески, в тому числі протягом липня 2010 року березня 2011 року (а.с. 68 - 70).

Відповідно до копії договору про надання інформаційно довідкових та посередницьких послуг від 29.10.2011, ПП «Веста» взяло на себе зобов`язання з пошуку нерухомості комерційного призначення для ОСОБА_3 в районі Вінницького району на суму до 15 000 тисяч доларів США, сторонами такого договору є ПП «Веста» та відповідач ОСОБА_3 , відомості в ньому про обізнаність з таким договором відповідачки ОСОБА_4 відсутні, підтвердження вказаної вартості оглянутого об`єкта його власником також відсутні (а.с. 86).

Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Тобто сторона в справі сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Відповідно до роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно cт. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між сторонами правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Так, сторонами договору позики, згідно наданої суду розписки, були позивачі, як солідарні кредитори, та відповідач ОСОБА_3 , якому були передані грошові кошти, що ним не заперечується.

Отже, ОСОБА_4 не була стороною договору позики, письмової згоди на його укладення не надавала, при передачі грошових коштів присутньою не була, що також підтверджено допитом в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 .

В той же час, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на час отримання ОСОБА_3 в борг грошових коштів перебували у шлюбі.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При цьому, тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Аналіз зазначених норм матеріального права надає підстави для висновку, що при покладанні обов`язку на одного з подружжя, який не був стороною у договорі позики, доказуванню підлягає укладення договору позики та отримання позики для потреб та в інтересах сім`ї. Сам по собі факт перебування відповідачів на час укладення договорів позики у шлюбі не є безумовною підставою для такої відповідальності.

Згідно ст.ст. 540, 541 ЦК України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Отже, надаючи спільно грошові кошти в борг, позивачі, як подружжя, за договором позики є солідарними кредиторами та спільно вимагають повернення їм наданих в борг грошових коштів.

Проте виникнення солідарного обов`язку відповідачів перед позивачами в ході судового розгляду не встановлено.

Так, матеріали справи не містять доказів, що кошти за договором позики використані в інтересах сім`ї, а саме, що за рахунок даних коштів відповідачами були придбані 1/2 частка в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка.

Самого лише факту перебування відповідачів в шлюбі та зазначення в розписці мети отримання в борг грошових коштів, на думку суду, не достатньо для доведення того, що отримані в борг відповідачем ОСОБА_3 грошові кошти були в подальшому використані для придбання ним з відповідачкою ОСОБА_4 вказаного спільного нерухомого майна, оскільки придбання такого майна було вчинено за значно меншу суму, а саме за 15 000 грн. Така вартість придбання майна засвідчена нотаріально в договорах купівлі-продажу, які підписані відповідачем ОСОБА_3 , та ніким не оспорювалися.

Крім цього, відсутність доходів у вказаний період в ОСОБА_3 , а отже неможливість здійснити придбання майна за спільні заощадження з дружиною, сторонами не доводилося, а надана копія договору про надання інформаційно довідкових та посередницьких послуг ПП «Веста» свідчить про пошук комерційної, а не житлової нерухомості, крім цього, не є доказом дійсної вартості придбання вказаного майна, оскільки продавцем не підписувалася, а сторони договору купівлі-продажу вільні у виборі та погодженні ціни договору на власний розсуд, про що вони особисто засвідчили укладенням наданих суду договорів купівлі-продажу, та обізнаність з таким договором відповідачки ОСОБА_4 не доведено.

Тобто фактично, будучи стороною договорів купівлі-продажу, відповідач ОСОБА_3 засвідчив придбання нерухомого майна за вказаною в договорах ціною, на що відповідачка ОСОБА_4 засвідчила свою згоду, та лише зі спливом більше 10 років, після розірвання шлюбу та заявлення майнових вимог щодо придбаного в шлюбі майна відповідачкою ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_3 заперечує дійсну ціну договорів купівлі-продажу та діє суперечливо своїй попередній поведінці.

Суд також враховує, що відповідачка ОСОБА_4 не була стороною договору позики, оскільки він укладався за її відсутності, свою обізнаність та згоду на укладення такого договору відповідачка заперечує, при цьому докази її згоди та обізнаності з ним в матеріалах справи відсутні, та вона надавала згоду саме на укладення договорів купівлі-продажу майна, в яких вказана ціна придбання такого майна в значно меншому розмірі. За наявності офіційних доходів в подружжя вони об`єктивно могли придбати таке майно за вказаною в договорах купівлі-продажу ціною за власні заощадження, на чому наполягає відповідачка ОСОБА_4 .

Тому встановивши, що при укладенні договору позики, оформленого розпискою, за відсутності відповідачки ОСОБА_4 та її згоди на його укладення, а правочин виходить за межі дрібного побутового, використання отриманих відповідачем ОСОБА_3 в борг коштів саме в інтересах сім`ї в ході судового розгляду не доведено, оскільки такої потреби та їх спрямування на придбання вказаного спільного майна подружжя достатніми доказами не підтверджується, суд дійшов висновку про відсутність підстав для солідарного стягнення боргу за договором позики з відповідачки ОСОБА_4 .

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.08.2022 в справі № 553/679/21, від 31.01.2023 в справі № 369/1229/20, від 12.04.2022 в справі № 233/4551/20.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що між позивачами, як солідарними кредиторами, та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким він отримані в борг грошові кошти не повернув, заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачів, солідарно, грошових коштів в сумі 624 580 грн, яку просять стягнути позивачі та яка визначена ними як гривневий еквівалент суми боргу в розмірі 17 000 дол. США за розпискою, що не суперечить вимогам ст. 533 ЦК України та проти чого відповідач ОСОБА_3 не заперечує. Та оскільки позивачами не доведено використання ОСОБА_3 отриманих в борг грошових коштів в інтересах їх з відповідачем ОСОБА_4 сім`ї, в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки ОСОБА_4 заявленого боргу солідарно з відповідачем ОСОБА_3 слід відмовити.

Щодо клопотання представника відповідачки ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності до заявлених до неї позовних вимог, суд вважає, що оскільки заявлені вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку з недоведеністю наявності достатніх підстав для їх задоволення, підстави для вирішення питання про застосування наслідків спливу позовної давності відсутні.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки судом задоволено позовні вимоги позивачів до відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_6 слід стягнути документально підтверджені витрати зі сплати ним судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 6 245, 80 грн. (а.с. 1).

З огляду на заяву представника відповідачки, надану суду до закінчення судових дебатів у справі та не відкликану до завершення розгляду справи, про надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, після завершення розгляду справи, суд не вирішує даним рішенням розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 65, 73 Сімейного кодексу України, ст.ст. 15, 16, 533, 541, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 79, 81, 137, 141, 206, 263, 264 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_6 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , солідарно, заборгованість за договором позики в сумі 624 580 гривень.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу солідарно з ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 6 245, 80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 22.05.2024.

Суддя: