Справа № 462/3505/24
провадження 2/462/1111/24
У Х В А Л А

04 червня 2024 року, суддя Залізничного районного суду м. Львова Ліуш А.І., отримавши цивільну справу за позовом Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 29 квітня 2024 року, позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк 5 днів з дня її отримання для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Положеннями Інструкції встановлено вимоги про заповнення розрахункових документів.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладено в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, який обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Згідно з додатками 2, 8 до Інструкції одним із реквізитів платіжного доручення є "Призначення платежу", який заповнюється з урахуванням вимог, установлених главою 3 Інструкції.

Положеннями п. 3.8. Інструкції визначено, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, які зазначено в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №914/1542/17, від 16.01.2019 у справі №905/1057/18, від 10.05.2018 у справі №613/372/16-ц, та ухвалах Верховного Суду від 26.03.2018 у справі №907/892/15, від 16.04.2018 у справі №922/3137/17, від 20.04.2018 у справі №910/12031/17, від 21.02.2019 у справі №910/8880/18.

Так, згідно вказаної ухвали суду від 29 квітня 2024 року, позовну заяву було залишено без руху, оскільки згідно наданої суду квитанції двох-місячної давності - від 26 лютого 2024 року, в призначенні платежу вказано: «судовий збір за видачу судового наказу про стягнення заборгованості». Однак, до суду було подано не заяву про видачу судового наказу, а позовну заяву. Також, згідно даних Автоматизованої системи документообігу суду, було встановлено, що позивач неодноразово звертався до суду з заявами про стягнення заборгованості, а відтак, вказана квитанція не є належним та допустимим доказом підтвердження сплати судового збору в межах вказаного позовного провадження, оскільки стверджує оплату судового збору в наказному провадженні, в межах іншої справи.

Представником позивача було подано до суду заяву про усунення недоліків, згідно якої в призначенні платежу (відмінним від загального шрифту квитанції) вказано призначення платежу: «за подачу позовн.заяви про стягн.заборгованості».

В той же час, як вбачається з виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, - по наданій квитанції на усунення представником позивача недоліків, також вказано призначення платежу: за видачу судового наказу про стягнення заборгованості. Інших ідентифікуючих даних (в тому числі прізвище відповідача по справі) в квитанції про сплату судового збору саме в межах поданої позовної заяви, - така квитанція не містить.

Відтак, судом було встановлено, що при поданні заяви про усунення недоліків, представником позивача було нанесено інший текст поверх квитанції, з метою введення суду в оману та ухилення від обов`язку по сплаті судового збору.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем недоліки позову не усунуто, матеріали справи не містять квитанції про сплату судового збору в межах позовної заяви про стягнення заборгованості саме з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , - позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,- вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.І. Ліуш