ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3844/24 Справа № 226/18/20 Суддя у 1-й інстанції - Клепка Л. І. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Корчистої О.І., Остапенко В.О.

за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 226/18/20 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Приморського ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 08 лютого 2024 року, постановлену у складі судді Клепки Л.І. -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в обґрунтування якої зазначив, що в Приморському ВДВС у місті Маріуполі на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист №226/18/20, виданий 07.08.2020 року Димитровським міським судом Донецької області про стягнення з нього на утримання доньки ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини його доходу, починаючи з 03.01.2020 року (ВП№62855547).

Будучи незгодним з нарахуванням йому аліментів за грудень 2022 року, виходячи із середньої заробітної плати працівника по місту Маріуполю, заявник звернувся до Міністерства юстиції з заявою-повідомленням про проведення позапланової цільової перевірки діяльності органу ДВС щодо законності цих нарахувань. Перевірку було проведено Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції та надано йому відповідь від 22.01.2024 року, у якій висновку щодо законності дій державного виконавця щодо нарахувань аліментів за грудень 2022 року не зроблено, але вказано, що він вправі оскаржити дії державного виконавця.

Вважаючи, що заборгованість з аліментів за грудень 2022 року нарахована йому у спосіб, не передбачений діючим законодавством, так як замість 1416,50 грн., що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, йому безпідставно нараховано 4131,79 грн., що порушує принципи законності та верховенства права, заявник просив суд поновити строк для подання скарги на дії державного виконавця, визнати дії старшого державного виконавця Приморського ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Борозної Ірини противоправними та зобов`язати її нарахувати йому за грудень 2022 року аліменти в розмірі 1416,50 грн.

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 08 лютого 2024 року відмовлено ОСОБА_1 , у поновленні строку для подачі скарги на дії старшого державного виконавця Приморського ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Борозної Ірини.

Скаргу ОСОБА_1 , на дії старшого державного виконавця Приморського ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Борозної Ірини залишено без розгляду та повернуто скаржнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у рамках виконавчого провадження ОСОБА_1 подав заяву-повідомлення про проведення позапланової цільової перевірки діяльності органу ДВС щодо законності нарахування аліментів:1) виходячи з розміру середньої заробітної плати для працівника по місту Маріуполю за періоди: 01.04.2022р.-30.06.2022р.; 01.01.2023р.-30.11.2023р.; 2) за грудень 2022 року - з 01.12.2022р. по 09.12.2022р. виходячи з доходу; - з 10.12.2022р. по 31.12.2022р. виходячи із середньої заробітної плати працівника по місту Маріуполю.

Перевірку було проведено Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції та надано відповідь від 22.01.2024 року, але висновок щодо законності дій державного виконавця щодо нарахувань аліментів за грудень 2022 року не було зроблено та вказано, що він вправі оскаржити дії державного виконавця, якщо не погоджується.

Вважає, що про порушене право він дізнався після отримання відповіді від 22.01.2024 року та ознайомившись з розрахунком аліментів розміщеного у АСВП 02.01.2024 року звернувся зі скаргою до суду. ОСОБА_1 вказує що йому на кінець 2023 року не було надано постанову про відкриття виконавчого провадження, в зв`язку з чим він не мав доступу до матеріалів ВП №62855547. У той же день 28.12.2023 року на електрону пошту ОСОБА_1 була надіслана постанова про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором (у підтвердження надається знімок екрану). Починаючі тільки з 28.12.2023 року ОСОБА_1 має доступ до АСВП.

Судом не враховано, що ОСОБА_1 після 26.12.2023 року подав нові заяви щодо нарахування аліментів, відносно розгляду яких вважає що його права порушені. Крім цього ОСОБА_1 для захисту його порушених прав звернувся за правовою допомогою, що потребувало додаткового часу для оформлення документів.

У відзиві на апеляційну скаргу відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначає, що скаржник не навів обґрунтованих підстав для оскарження ухвали суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Сторони до суду апеляційної інстанції не з`явились, повідомлялись про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Приморського ВДВС у місті Маріуполі на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист №226/18/20, виданий 07.08.2020 року Димитровським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини його доходу, починаючи з 03.01.2020 року (ВП№62855547).

На звернення ОСОБА_1 від 12.12.2023 року з приводу обчислення заборгованості зі сплати аліментів, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надало відповідь від 26.12.2023 роз`яснило, що рішення, прийняте за наслідками розгляду його звернення, може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені чинним законодавством України. Звернувшись зі скаргою до суду, боржник оскаржує не рішення, прийняте за наслідками його звернення, а дії державного виконавця, здійснені в грудні 2022 з приводу неправильного, на його думку, нарахування аліментів (а.с.5).

Відмовляючи у поновленні строку, суд першої інстанції виходив з того, що обставин, які б вказували на неможливість своєчасного оскарження дій державного виконавця з приводу неправильного нарахування аліментів за грудень 2022 року, боржником не зазначено. Доказів в обґрунтування поважності причин пропуску строку подання скарги суду не надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Предметом оскарження дій державного виконавця є нарахування ОСОБА_1 аліментів за грудень 2022 року.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення зі скаргою, зокрема скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом наведених норм, за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 449 ЦПК України, можна зробити висновок про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права, і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 449 ЦПК України та частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно враховувати поведінку скаржника, чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження, тощо.

Висновки щодо презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 14 серпня 2019 року в справі № 910/7221/17; від 12 січня 2021 року в справі № 910/8794/17; від 12 жовтня 2021 року в справі № 918/333/13-г.

За змістом статті 81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд, за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця, починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 143/950/19 (провадження № 61-21057св19), від 28 грудня 2020 року у справі № 501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19 вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою, або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься переліку таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі №920/149/18, даючи оцінку співвідношенню норм ГПК України та положень статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» щодо встановлення строків у календарних та робочих днях виснувала, що «стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС, або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень», зокрема щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом «а» частини першої статті 341 цього Кодексу».

В обґрунтування заявленої вимоги поновлення строку на оскарження рішення державного виконавця про завершення виконавчого провадження та постанови про закінчення виконавчого провадження, як пропущеного з поважних причин, заявник зазначає, що дізнався про порушення свого права з відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надало відповідь від 26.12.2023. Вважає, що строк звернення зі скаргою на дії державного виконавця пропущений з поважних причин.

Згідно ч.2 ст.448 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлений судом.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк скаргу до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначених законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Згідно ст.120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ст.122 ЦПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно ст.123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок.

Таким чином, оскільки в обґрунтування заявленої вимоги поновлення строку на оскарження дій державного виконавця, як пропущеного з поважних причин, заявник зазначає, що про порушення свого права дізнався тільки 26.12.2023, а строк, передбачений п.«а» ч.1 ст.449 ЦПК України, закінчився 05.01.2024, тому скаржник, звернувшись 06 лютого 2024 до суду першої інстанції зі скаргою, пропустив строк такого звернення.

Зазначені скаржником обставини, не є поважними причинами пропуску процесуального строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в зв`язку з чим підстави для його поновлення відсутні.

Згідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст.6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Відповідно до ч.7 ст.127 ЦПК України, про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася з відповідною заявою.

Згідно ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається з закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що скаржником пропущено строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не спростовують висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права, а зводяться до незгоди з ухваленим у справі судовим рішенням.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване судове рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст.382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін, з урахуванням п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 08 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: