РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року

м. Рівне

Справа № 570/5404/23

Провадження № 22-ц/4815/307/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Михайлова В.О. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2023 року, ухвалене в складі судді Красовського О.О., дата складання повного тексту судового рішення не вказана, у справі № 570/5404/23

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28.09.2016 року з відповідача були стягнуті на користь позивачки на утримання їх неповнолітнього сина аліменти в розмірі по 1000 гривень щомісячно до повноліття дитини. На даний час аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно є недостатніми для забезпечення мінімальних потреб дитини та суперечить зазначеним нормам СК України, яким передбачено, що розмір аліментів не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на утримання малолітнього сина, з твердої грошової суми в розмірі 1000 грн. на 1/4 частку заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28.09.2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи часу набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття

Вирішено питання про судовий збір.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підстав для зміни способу стягнення аліментів немає, оскільки він постійно турбується про фінансове забезпечення дитини, купує все необхідне та добросовісно виконував зобов`язання щодо сплати аліментів. Крім того, він проходить військову службу у лавах Збройних Сил України та забезпечує стримування збройної агресії проти України, а відтак суд зобов`язанний був зупинити провадження у справі. Покликається на правові висновки Верховного Суду з аналогічних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

До початку судового засідання предстоавник відповідача адвокат МихайловВ.О. подав клопотання про зупинення апеляційного провадження, оскільки відповідач ОСОБА_2 направлений в оперативне підпорядкування командира ОТУ "Харків" на підставі бойового розпорядження ГК ЗСУ. Перевіривши матеріали справи та подані докази, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання, оскільки зупинення провадження у справі застосовується виключно з метою забезпечення можливості дотримання процесуальних прав учасників процесу, закріплених нормами Цивільного процеусального кодексу України

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі, а саме 1000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Представник відповідача адвокат Михайлов В.О. подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі з підстав п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2023 року у задоволенні клопотання про зупинення провадження відмовлено.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст.ст.183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст.182 - 184, 192 СК України.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17 і наведені норми та тлумачення спростовують доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як убачається із матеріалів справи, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що раніше визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі недостатньо для задоволення потреб дитини та вказувала на покращення матеріального стану відповідача, як платника аліментів.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, оскільки така зміна способу стягнення не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам їхньої спільної дитини, а тому висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.

Факт збільшення доходів платника аліментів сторонами не заперечується. При цьому судом першої інстанції враховані всі суттєві обставини справи, дотримано баланс прав та інтересів обох сторін.

Доводи апеляційної скарги щодо обов`язку суду зупинити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України не заслуговують на увагу з таких підстав.

З наявної у матеріалах справи копії довідки військової частини № НОМЕР_1 від 20 лютого 2023 року № 12/124, вбачається, що ОСОБА_2 з 13.12.2022 по 24.01.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Між тим, на переконання колегії суддів, зазначена обставина не може бути достатньою і переконливою підставою для зупинення провадження у справі.

Згідно з п. 2 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторонни або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава зупинення провадження у справі застосовується виключно з метою забезпечення можливості дотримання процесуальних прав учасників процесу, закріплених нормами Цивільного процеусального кодексу України, в т.ч. на безперешкодну участь сторін у судовому процесі, та з метою виконання обов`язку суду щодо повного та об`єктивного дослідження судом всіх обставин справи.

З матеріалів справи видно, що у суді першої інстанції представництво інтересів відповідача здійснює адвокат Михайлов В.О.

Отже відповідач реалізував своє процесуальне право на участь у судовому процесі через свого представника адвоката, забезпечивши таким чином дотримання основоположних принципів цивільного судочинства таких як: рівність учасників судового процесу, змагальність сторін, диспозитивність, то, зважаючи на обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у зупиненні провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд справи стосується захисту, в першу чергу, прав та інтересів спільної дитини сторін спору. А тому, задоволення позову про змінену спосібу стягнення аліментів жодним чином не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам їхньої дитини.

За таких обставин інститут зупинення провадження у справі не може бути застосований у цій справі на шкоду інтересам неповнолітньої дитини, меті цього інституту та принципам цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Михайлова В.О. залищити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2023 року залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 23 травня 2024 року.

Головуючий суддя: Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.