КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/824/250/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в а)

22 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Лаврентьєва Д.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ПАТ «НАСК «Оранта», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму коштів у загальному розмірі 43 206,69 грн, з яких: 31 714,29 грн - розмір завданої матеріальної шкоди; 992,40 грн - витрати зі сплати судового збору; 10 500 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, відповідач в особі представника - адвоката Карапетяна А.Р. подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року у даній справі - без змін.

Заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року залишено без задоволення.

19 січня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява представника позивача - адвоката Лаврентьєва Д.О. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Заява обґрунтована тим, що у відзиві на апеляційну скаргу було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат позивача на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги відповідача та заявлено про намір подати відповідні докази на підтвердження фактичного розміру таких витрат та їх сплати протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Остаточний розмір витрат на правничу допомогу, які позивач сплатив адвокату згідно з умовами договору про надання правової допомоги № 33/22 від 25 серпня 2022 року становить 3 000,00 грн, що підтверджується копіями рахунку, акту приймання-передачі наданих послуг та квитанції.

На підставі викладеного представник позивача просив суд апеляційної інстанції стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Заперечення відповідача на заяву про ухвалення додаткового рішення до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відповідно до вимог частини третьої, четвертої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Оскільки перегляд цієї справи в апеляційному порядку відбувався у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, питання про ухвалення додаткового рішення вирішується судом апеляційної інстанції у тому ж самому порядку, тобто без виклику сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та заявлені вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заяву слід задовольнити з таких підстав.

За змістом підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Таким чином, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

За загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лаврентьєв Д.О. навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, що складає 3 000,00 грн (аналіз апеляційної скарги, підготовка та подання відзиву на неї) та заявив про намір подати документальне підтвердження понесених витрат протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

До відзиву представником позивача було додано ордер від 15 березня 2023 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 у Київському апеляційному суді на підставі договору про надання правової допомоги № 33/22 від 25 серпня 2022 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 10 жовтня 2018 року.

Відповідно до вказаного договору, укладеного між ОСОБА_1 (далі - клієнт) та адвокатом Лаврентьєвим Д.О. (далі - адвокат), адвокат зобов`язується за завданням клієнта надавати правову допомогу останньому на умовах, визначених у цьому договорі, а клієнт - сплатити винагороду адвокату в розмірі та строк, погоджений між сторонами.

Пунктом 4.1 договору визначено, що за правову допомогу, передбачену в пунктах 1.1., 1.2. договору та визначену в додатку № 1 до цього договору, клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному додатком № 1 до цього договору, а у разі замовлення послуги, що відсутня в додатку № 1, за домовленістю сторін.

Згідно із пунктом 4.3 договору за домовленістю сторін, оплата правової допомоги може здійснюватися у вигляді передоплати або авансу.

В додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 33/22 від 25 серпня 2022 року визначено вартість та порядок оплати юридичних послуг адвоката (винагороди), зокрема, в пункті 2 встановлено вартість підготовки та подання інших заяв/клопотань - від 2 000,00 грн (в залежності від об`єму).

Пунктом 4.1 додатку № 1 до договору визначено, що правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги (послуг), який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

За домовленістю сторін, підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 складає 3 000,00 грн.

Факт надання вказаних юридичних послуг підтверджується актом приймання передачі наданих послуг № 2 від 20 березня 2023 року.

Зі змісту зазначеного акту, підписаного адвокатом та позивачем, вбачається, що на виконання договору про надання правової допомоги адвокат надав, а клієнт прийняв (отримав) послугу (професійну правничу допомогу) у вигляді аналізу апеляційної скарги, підготовки та подання відзиву на неї у справі № 753/12441/22.

Згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 18 березня 2023 року клієнтом сплачено на користь адвоката 3 000,00 грн за надану правничу допомогу, що пов`язана з цією справою відповідно до договору № 33/22 від 25 серпня 2022 року та рахунку на оплату № 2 від 18 березня 2023 року.

08 січня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року у даній справі - без змін.

Питання розподілу судових витрат позивача на правову допомогу в цьому судовому рішенні не вирішувалось.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частина третя статті 141 ЦПК Українипередбачає критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

За правилом частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Зокрема, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.

Стороною позивача дотримано порядок надання доказів щодо витрат на правову допомогу, в тому числі після прийнятого судом апеляційної інстанції судового рішення від 08 січня 2024 року про залишення без задоволення апеляційної скарги відповідача та рішення суду першої інстанції без змін, тому існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського судувід 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

При цьому саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У даній справі розмір винагороди адвоката за надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції визначений позивачем та його адвокатом в сумі 3 000,00 грн (аналіз апеляційної скарги, підготовка та подання відзиву на неї у справі № 753/12441/22), а на підтвердження понесення позивачем таких витрат суду надано належні докази, а саме: копії акту приймання-передачі наданих послуг, рахунку на оплату та банківської квитанції.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18.

Представник позивача у відповідності до вимог статті 183 ЦПК України надіслав на адресу ОСОБА_2 заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується фіскальними чеками АТ «Укрпошта» та описом вкладення в цінний лист. Разом з тим клопотання про зменшення розміру судових витрат від відповідача до апеляційного суду не надходило.

Виходячи з того, що судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення та рішення суду першої інстанції - без змін, а ОСОБА_1 документально доведено, що ним понесено витрати на правову допомогу, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Оцінюючи обґрунтованість вимог заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відсутності заперечень сторони відповідача в контексті положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, колегія суддів вважає, що заявлена сума 3 000,00 грн підлягає стягненню з відповідачана користь позивача у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Розмір такого стягнення судових витрат є розумним та справедливим, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, при цьому не порушуватиме права позивача на отримання коштів, які він був змушений реально затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суду апеляційної інстанції, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

За таких обставин, оскільки під час прийняття Київським апеляційним судом постанови від 08 січня 2024 року про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року про задоволення позову не було вирішено питання про судові витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, а заява його представника - адвоката Лаврентьєва Д.О. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення таких судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, подана з дотриманням вимог, встановлених частиною восьмою статті 141 ЦПК України та є обґрунтованою, то наявні правові підстави для прийняття додаткової постанови у цій справі.

Керуючись статтями 2, 15, 133, 137, 141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, додаткове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн (три тисячі гривень) в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній