Номер провадження 2/754/2357/24
Справа №754/2455/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2024 року м.Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Бабко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" в особі директора Латанюк Наталії Вікторівни про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, з покладенням на ОСОБА_2 , яка винна в незаконному звільненні, обов`язку покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою працівником часу вимушеного прогулу.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з жовтня 2022 року його було прийнято на посаду начальника юридичного відділу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва». Наказом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» від 13.11.2023 №211/05 «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства» було затверджено зміни у штатному розписі підприємства на 2023/2024 роки. У відповідності до п. 4 Наказу № 211/05, з 15.01.2024 зі штатного розпису керівників, фахівців та службовців було виведено посади, відділи, служби, зокрема юридичний відділ у складі начальника відділу, заступника начальника відділу, провідного юрисконсульта (3 одиниці) та юрисконсульта І категорії. 14.11.2023 позивачу було вручено повідомлення № 266, в якому його попереджали про його наступне звільнення з посади начальника юридичного відділу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яке повинно було відбутися 15.01.2024 з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. Проте відповідачем не було запропоновано позивачу вакантних посад, які б відповідали його фаху. 10.01.2024 позивач вдруге отримав повідомлення КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» б/н, зі змісту якого вбачалось, що позивач до 14.01.2024 повинен повідомити про прийняте остаточне рішення стосовно обраної однієї вакантної посади, які наявні у відділі кадрів підприємства. Натомість ніяких вільних вакансій, які б відповідали його фахові, позивачу запропоновано не було. У подальшому, 11.01.2024 позивач надав директорові підприємства письмову відповідь, у якій надав згоду на заняття наведених нижче посад: начальник відділу нежитлового фонду (пріоритетне), провідний юрисконсульт з претензійно-позовної роботи; провідний юрисконсульт по роботі з виконавчими провадженнями, провідний юрисконсульт з договірної роботи, фахівець з публічних закупівель. 15.01.2024 позивача було звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності працівників (п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України, Наказ «11/к/тр/ від 12.01.20240 на підставі Наказу від 13.11.2023 № 211/05 «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства», письмового повідомлення про заплановане звільнення від 14.11.2023 № 266 та згоди Профспілкового комітету щодо розірвання трудового договору (Протокол від 07.12.2023 № 26). У зв`язку з тим, що відповідач під час звільнення не виконав вимоги законодавства, а саме не запропонував всіх вакантних посад, не врахував, що позивач має переважне право залишення на роботі, є єдиним працівником в сім`ї та те що йому залишилось менше трьох років до настання пенсійного віку просить допустити негайне виконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі; стягнути з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 78142,20грн та моральну шкоду в розмірі 20000,00грн. Покласти на директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» ОСОБА_2 , як винну особу в його незаконному звільненні, обов`язок покрити шкоду у розмірі 78142,20грн яка була заподіяна підприємству у зв`язку з оплатою ОСОБА_1 , часу вимушеного прогулу.

28.02.2024 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, призначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15.03.2024 до суду від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в особі директора ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.11.2015 № 1, затверджено Статут КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва». Витрати підприємства на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій економічно не обґрунтовані, підприємство несе збитки. Так відповідно до Звіту про фінансові результати, звіт про сукупний дохід, за 9 місяців 2023 року, збиток підприємства склав 2272000,00грн. З метою оптимізації витрат та виробничою необхідністю КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в 2022 році відбулось скорочення штату працівників. За рахунок скорочення посад начальника юридичного відділу і заступника юридичного відділу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» зменшено розмір витрат на оплату праці в 2024 році на 806100,00грн. Так відповідно до Наказу від 29.09.2022 № 332/к/тр ОСОБА_1 тимчасово прийнято начальником юридичного відділу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» з 03.10.2022 по 31.10.2022 на підставі особистої заяви від 29.09.2022. Наказом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» від 31.10.2022 № 362/к/тр ОСОБА_1 призначено на посаду начальника юридичного відділу на невизначений термін з 01.11.2022, на підставі особистої заяви від 28.10.2022. Директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» 11.10.2023, з метою оптимізації витрат підприємства, раціонального використання трудових ресурсів та у зв`язку з виробничою необхідністю, підписано Наказ № 176/05 «Про оптимізацію витрат підприємства». На виконання вищевказаного наказу, начальником відділу кадрів ОСОБА_3 на ім`я Голови профспілкової організації підприємства Наталії Первак 11.10.2023 підготовлено Подання «Про проведення заходів щодо оптимізації підприємства» № 224, яке підписано директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» Латанюк Н.В. У зазначеному повідомленні повідомлялось Голову профспілкової організації підприємства про можливе майбутнє вивільнення працівників підприємств у зв`язку із скороченням штату працівників у січні 2024 року. 13.11.2023 Директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» підписано наказ № 211/05 «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства». На виконання вищевказаного Наказу, для визначення серед працівників, посади яких скорочується, осіб які мають переважне право на залишення на роботі, або щодо яких встановлено обмеження на звільнення Наказом від 14.11.2023 № 214/103 створено комісію відповідну комісію, засідання якої відбулось 14.11.2023. За наслідками засідання складено протокол № 3, та за наслідками розгляду зазначених матеріалів комісія зазначила, що ОСОБА_4 , начальника юридичного відділу можна розглядати як кандидата на вивільнення. Однак з переваг яка може розглядатись для залишення на роботі відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 42 КЗпП України, працівник якому залишилось менше трьох років до пенсії. При цьому начальник кадрів зауважила, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , 60 років йому виповниться у 2025 році, для виходу на пенсію йому потрібно мати 32 роки страхового стажу, однак у зв`язку з тим що у нього не вистачає страхового стажу право на пенсію він зможе набути у 2028 році. Інших чотирьох кандидатів на вивільнення: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , визнано такими, що не можна розглядати як кандидатів на вивільнення та вони мають переважне право залишитись на роботі та перейти на посади провідних юрисконсультів, які будуть підпорядковуватись директорові підприємства. 14.11.2023 позивачу вручено повідомлення № 266 про наступне звільнення з посади начальника юридичного відділу у зв`язку зі скороченням штату працівників КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 15.01.2024 з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку та запропоновано звернутись до відділу кадрів та розглянути вакантні посади на підприємстві, які можуть бути запропоновані. ОСОБА_1 отримав зазначене повідомлення 14.11.2023, був ознайомлений з вакантними посадами станом на 14.11.2023, зазначив, що погоджується на заняття посади провідного юрисконсульта з претензійно-позовної роботи, провідного юрисконсульта по роботі з виконавчими провадженнями або провідного юрисконсульта з договірної роботи. Однак до відділу кадрів позивач заяву про переведення на посаду провідного юрисконсульта претензійно-позовної роботи, провідного юрисконсульта по роботі з виконавчими провадженнями або провідного юрисконсульта з договірної роботи, не надавав. На момент проведення скорочення штату, юрисконсульт першої категорії ОСОБА_9 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому трудовий договір з нею не може бути розірваним. Про скорочення штату її повідомлено 21.11.2023 та запропоновано посаду провідного юрисконсульта з претензійно-позовної роботи, на що вона надала свою письмову згоду. 20.11.2023 директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» підписано Подання «Про розірвання трудового договору з начальником юридичного відділу Андрієм Шелемехою» № 431-2766, адресоване Голові профспілкової організації, з проханням дати згоду на розірвання трудового договору з начальником юридичного відділу Андрієм Шелемехою. 27.11.2023 директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» підписано Наказ № 231/05 «Про внесення змін і доповнень до наказу від 13.11.2023 «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства». 07.12.2023 відбулось профспілкове засідання комітету, куди було запрошено ОСОБА_4 , про що складено протокол № 26 від 07.12.2023. Голова профспілкової організації, листом від 12.12.2023 № 13, повідомила про згоду профспілкового комітету на розірвання трудового договору з начальником юридичного відділу ОСОБА_10 . Начальник відділу кадрів 08.12.2023 та 11.01.2024 ознайомила позивача з наявними на підприємстві вакансіями, про що свідчить підпис позивача. 10.01.2024 було вручено повідомлення позивачу про необхідність прийняти остаточно рішення стосовно обраної однієї вакантної посади відповідно до наявних вакансій з якими необхідно було ознайомитись у відділі кадрів до 14.01.2024. Позивачем 11.01.2024 було надано відповідь на повідомлення щодо прийняття рішення про заняття вакантних посад на підприємстві. У своїй відповіді позивач зазначив, що у переліку вакантних посад, які були отримані ним у відділі кадрів станом на 11.04.2024, відсутні посади введені п. 2 Наказу № 211/05 від 13.11.2023 та п. 1 Наказу 231/05 від 27.11.2023. Та повідомив що дає згоду на заняття наступних вакантних посад: начальник відділу нежитлового фонду (пріоритетне), провідний юрисконсульт з претензійно-позовної роботи; провідний юрисконсульт по роботі з виконавчими провадженнями, провідний юрисконсульт з договірної роботи, фахівець з публічних закупівель. Запропонувати позивачу посаду начальника відділу нежитлового фонду не можливо, оскільки станом 14.11.2024 вона була зайнята. 12.01.2024 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 написали заяви на переведення на посади провідного юрисконсульта з претензійно позовної роботи, провідного юрисконсульта по роботі з виконавчими провадженнями, провідного юрисконсульта з договірної роботи, які Наказами по підприємству від 12.01.2024 переведені на вищевказані посади. Щодо посади фахівця з публічних закупівель, зазначають, що позивач не надав до відділу кадрів підприємства доказів, що має практику застосування законодавства про публічні закупівлі, і сама посада на той момент вже не була вакантною. Також зазначають, що позивач до відділу кадрів не надав власну письмову заяву із зазначенням посади, на яку він бажає щоб його перевели. У відзиві відповідач зазначає, що позивачем неправильно зроблений розрахунок середнього заробітку, а вимога позивача про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає засадам розумності та справедливості. Крім того, директор КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» ОСОБА_2 не є безпосереднім роботодавцем, а є також найманим працівником, а тому право стягнення завданої матеріальної шкоди повинно провадитись з власника підприємства або уповноваженого ним органу, яким є Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація. На підставі вищенаведеного просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

01.04.2024 до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що у відповідності до п. 5 Розпорядження Київського міського голови від 13.06.2018 № 118 «Про порядок призначення та звільнення керівників підприємств, установ та організацій, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва» встановлено, що голови районних в місті Києві державних адміністрацій призначають на посади керівників підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передані до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, шляхом укладання з ними контракту за результатами конкурсу в порядку, встановленому законом. Відповідач належних доказів того, що ОСОБА_15 перемогла в конкурсі на заняття посади директора КП, укладений контракт з нею, до суду на надав. Позивач зазначає, що твердження відповідача, про те що підприємство за дев`ять місяців 2023 року понесло збитків на 227200грн, не відповідає дійсності. Оскільки з відкритих джерел вбачається, що чистий дохід від реалізації продукції за дев`ять місяців 2023 року склав 155120грн. Також позивач зазначає, що Наказ № 176/05 від 11.10.2023 та Наказ №214/103 від 14.11.2023 погоджено та завізовано ОСОБА_16 . Натомість доказів того, що ОСОБА_16 мала повноваження щодо погодження зазначених вище наказів, відповідачем не надано. Позивач звертає увагу, що до складу комісії не було включено жодного юриста підприємства, а тому висновки комісії не можна назвати легітимними. Крім того висновки комісії стосовно ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , були ухвалені без належних доказів, які б дійсно підтверджували, що вищевказані особи не можуть розглядатись як кандидати на вивільнення. Крім того, комісія зробивши висновок, що ОСОБА_20 є єдиною кандидатурою на звільнення, не врахувала що він має більше двох утриманців (сина та дві доньки), в його сім`ї немає інших працівників з самостійним заробітком та жоден із зазначених вище працівників юридичного відділу не має такої кваліфікації як у нього. Комісія взагалі не визначалась щодо кандидатур ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , однак їх було переведено на посади начальника служби по роботі з орендарями та фахівців з публічних закупівель. Позивач звертає увагу, що відділом кадрів підприємства йому взагалі не було запропоновано жодної із посад, які відповідають його кваліфікації. Щодо розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач зазначає, що обчислення середньої заробітної плати з виплат за останні два календарних місяці, листопад та грудень 2023 року (22 та 21 робочі дні), які передували січню 2024 року, місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Так у грудні 2023 року позивач перебував у відпустці 5 днів. Таким чином, фактична кількість відпрацьованих днів (вирахування днів відпустки) складає 38 днів. Нарахована заробітна плата за листопад, грудень 2023 року становить 48031,43грн, а середня заробітна плата становить 1264грн. Також у своїй відповіді на відзив позивач зазначає, оскільки ОСОБА_15 обіймає посаду директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», то суд повинен покласти на неї обов`язок покрити шкоду, яка була заподіяна підприємству у зв`язку з оплатою йому, як працівникові, часу вимушеного прогулу. Також зазначає, що незаконне звільнення завдало йому моральної шкоди, яка полягала у його душевних стражданнях, та принизило його честь, гідність та ділову репутацію, а тому він оцінює свої моральні страждання в 20000,00грн. На підставі вищенаведеного просить позовні вимоги задовольнити.

08.04.2024 до суду від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в особі директора ОСОБА_2 , надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого зазначено Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.05.2016 № 158-дт «Про призначення ОСОБА_2 директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» ОСОБА_2 призначено на посаду директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва». Пунктом другим вирішено укласти контракт з ОСОБА_2 з 17.05.2016 по 16.05.2017. Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.02.2017 № 47-к «Про продовження терміну дії контракту з ОСОБА_2 » продовжено термін дії контракту на три роки з 17.05.2017 по 16.05.2020 шляхом укладання додаткової угоди. Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.07.2019 № 45-к «Про продовження терміну дії контракту з ОСОБА_2 » продовжено термін дії контракту на три роки з 17.05.2020 по 16.05.2023 шляхом укладання додаткової угоди. Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.04.2023 № 21-к «Про продовження терміну дії контракту з ОСОБА_2 » продовжено термін дії контракту на п`ять років з 17.05.2023 по 16.05.2028 шляхом укладання додаткової угоди. Крім того, представник відповідача зазначає, що предметом розгляду даної справи є вимоги про поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, а не законність перебування ОСОБА_2 на посаді директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва». Також у запереченнях зазначено, що втрати підприємства на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій економічно не обґрунтовані та підприємство несе збитки, що підтверджується Звітом про фінансові результати та Звіту про фінансовий стан. Інформацію про чистий дохід від реалізації продукції за дев`ять місяців 2023року, який склав 155120грн, на які посилається позивач, відображені в Звіті про фінансові результати, але він не є прибутком підприємства, оскільки з нього необхідно вирахувати собівартість продукції, адміністративні витрати та інші операційні витрати. Зазначають, що Наказ № 176/05 «Про оптимізацію витрат підприємства» та Наказ № 214/103 «Про створення комісії з визначення осіб, які мають переважене право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення» було підготовлено та погоджено заступником начальника юридичного відділу Ю.Мілліт у зв`язку з тим що ОСОБА_1 , відповідно до Наказу № 884/в/к/тм від 12.09.2023 передував у відпустці. А на ОСОБА_24 , як на заступника начальника юридичного відділу, було покладено виконання обов`язків начальника юридичного відділу. Вказують, що висновки комісії стосовно ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 були зроблені у відповідності до чинного законодавства із врахування індивідуальних обставин по кожному співробітнику. Щодо ОСОБА_26 зазначають, що її Наказом від 30.11.2023 № 292/к/т було переведено з посади начальна служби по роботі з орендарями нежитлових приміщень на посаду начальника відділу нежитлового фонду. А ОСОБА_27 було прийнято на роботу 06.02.2023 відповідно до Наказу № 03.02.2023 № 27/к/т на посаду фахівця з публічних закупівель. ОСОБА_28 та Ю.Вакуліч, фахівці з публічних закупівель, пройшли відповідні навчання з публічних закупівель та підтвердили рівень своїх знань. Звертають увагу, що позивачу були запропоновані наявні посади провідного юрисконсульта з претензійно позовної роботи, по роботі з виконавчими провадженнями або договірні роботи. Але позивачем не було подано письмової заяви до відділу кадрів щодо переведення на будь-яку із запропонованих посад. Щодо розрахунки суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначають, що в листопаді та грудні 2023 року було 22 та 21 робочих дні. Згідно Наказу № 1118/в/в/тм від 05.12.2023 ОСОБА_1 перебував у відпустці з 21.12.2023 по 22.12.2023. Відповідно до Наказу від 11.12.2023 № 1134/в/к/тп ОСОБА_1 перебував у відпустці з 25.12.2023 по 29.12.2023 (7днів щорічної відпустки в грудні 2023 року.) Відповідно до Наказу №1160/в/к/тм/ від 20.12.2023 позивач перебував у відпустці з 01.01.2024 по 09.01.2024. Позивачу в листопаді 2023 року нарахована сума 24442,00грн за 22 робочих дня, в грудні 2023 року нарахована сума 29355,68грн за 14 робочих днів, нарахована сума 5766,25грн за 7 днів відпустки в грудні 2023 року на нарахована сума 13061,02грн за 9 днів відпустки за січень 2024 року, що разом становить 40736,66грн. Фактична кількість відпрацьованих днів склала 36 днів, а тому середня заробітна плата становить 1131,57грн. Також у своїх запереченнях відповідач зазначає, що директор підприємства ОСОБА_2 не повинна відшкодовувати завдану матеріальну шкоду, а моральна шкода, яку просить стягнути позивач, не підтверджена реальними доказами. На підставі вищенаведеного просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

20.05.2024 до суду від позивача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, з яких вбачається, що обставини та обґрунтування щодо задоволення позову зазначені в додаткових пояснення співпадають з обґрунтуванням зазначеними у відповіді на відзив. Додатково позивач посилається на те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів які свідчать саме проте що позивач відмовився від переведення на іншу роботу або що відповідач не мав можливості перевести позивача з його згоди на іншу роботу. Також зазначає, що відповідач не надає суду доказів щодо змін в організації виробництва і праці. Відповідач не надав перевагу позивачу в залишенні на роботі, однак позивач має двох утриманців і в сім`ї позивача не має інших працівників з самостійним заробітком, а тому відноситься до осіб з переважним правом на залишення на роботі.

Станом на 27.05.2024 закінчились строки для подання додаткових доказів, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.

06.11.2015 Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1, затверджено Статут Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

Згідно із п. 1.1. Статуту, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», перейменовано відповідно до рішення Київської міської ради від 09.10.2014 №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» та віднесено до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації

Підприємство утворене рішенням Голосіївської районної в м. Києві Ради від 25.11.2004 №30/07.

Власником комунального підприємства КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» є територіальна громада м. Києва, від імені якої виступає Київська міська рада.

17.05.2016 Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 158-дт «Про призначення ОСОБА_2 директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» Латанюк Н.В. призначено на посаду директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва». Пунктом другим вирішено укласти контракт з ОСОБА_2 з 17.05.2016 по 16.05.2017. Подальшими розпорядженнями Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, зокрема останнім від 10.04.2023 № 21-к «Про продовження терміну дії контракту з ОСОБА_2 » продовжено термін дії контракту ОСОБА_2 на п`ять років з 17.05.2023 по 16.05.2028 шляхом укладання додаткової угоди.

29.09.2022 Наказом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» № 332/к/тр, ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника юридичного відділу з 03.10.2022 по 31.10.2022, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

31.10.2023 Наказом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» № 362/к/тр, ОСОБА_1 призначено на посаду начальника юридичного відділу на невизначений термін з 01.11.2022 з оплатою відповідно до штатного розпису.

При працевлаштуванні на роботу ОСОБА_1 була заповнена анкета працівника №333, відповідно до якої останнім було зазначено свої анкетні дані, відомості про освіту та відомості про родину. Так зокрема позивачем було зазначено, що в нього наявний син ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , екс-дружина ОСОБА_32 ІНФОРМАЦІЯ_5 та батьки ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , які померли.

Під час прийняття на роботу ОСОБА_1 , було ознайомлено із Посадовою інструкцією начальника юридичного відділу, про що свідчить його підпис на вищевказаній інструкції.

11.10.2023 Директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», з метою оптимізації витрат підприємства, раціонального використання трудових ресурсів та у зв`язку з виробничою необхідністю, видано Наказ №176/05 «Про оптимізацію витрат підприємства».

11.10.2023 Директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» направлене Подання № 224 «Про проведення заходів щодо оптимізації підприємства» голові профспілкового організації КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва». У зазначеному повідомленні повідомлялось Голову профспілкової організації підприємства про можливе майбутнє вивільнення працівників підприємств у зв`язку із скороченням штату працівників у січні 2024 року.

19.10.2023 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» було зроблено Звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2023 року та Звіт про фінансовий стан.

13.11.2023 Директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» підписано Наказ № 211/05 «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства». Крім підпису директора, Наказ підписаний - головним бухгалтером ОСОБА_35 , начальником планово-економічного відділу Г.Лівою, начальником відділу кадрів Т.Приходько та начальником юридичного відділу А.Шелемехою.

Відповідно до п.1 Наказу № 211/05, з 01.12.2023 начальника планово-економічного відділу ОСОБА_36 зобов`язано ввести в штатний розпис керівників, фахівців та службовців наступні посади та відділи: Фахівець з публічних закупівель; Відділ ремонту у складі: начальника відділу, заступника начальника відділу, провідний інженер з проектно-кошторисної роботи; провідний інженер; Відділ нежитлового фонду у складі: начальника відділу, провідний інженер, старший бухгалтер.

Згідно із п. 2 Наказу № 211/05, з 15.01.2024 начальника планово-економічного відділу ОСОБА_36 зобов`язано ввести в штатний розпис керівників, фахівців та службовців наступні посади: провідний юрисконсульт з претензійно-позовної роботи - 2 одиниці; провідний юрисконсульт по роботі з виконавчими провадженнями; провідний юрисконсульт з договірної роботи.

Пунктом 3 Наказу № 211/05, з 01.12.2023 начальника планово-економічного відділу ОСОБА_36 зобов`язано вивести з штатного розпису керівників, фахівців та службовців наступні посади, відділи, служби: посаду старшого бухгалтера централізованої бухгалтерії; службу по роботі з орендарями нежитлових приміщень у складі: начальника служби, провідного інженера І категорії.

Відповідно до п. 4 Наказу № 211/05, з 15.01.2024 начальника планово-економічного відділу ОСОБА_36 зобов`язано вивести з штатного розпису керівників, фахівців та службовців наступні посади та відділи: Заступник начальника відділу експлуатації; Провідного інженера відділу експлуатації; Юридичний відділ у складі: начальника відділу, заступника начальника відділу, провідний юрисконсульт - 3 одиниці, юрисконсульт І категорії.

Начальника відділу кадрів ОСОБА_37 зобов`язано до 15.11.2023 попередити працівників про можливе майбутнє вивільнення в зв`язку з скороченням штатної чисельності, згідно п. 3 та п. 4 цього наказу, істотні зміни в умовах праці та запропонувати працівникам, що підпадають під скорочення, переведення за їх згодою на вакантні посади. У разі відмови від переведення або відсутності вільних посад підготувати документи для звільнення відповідних працівників до 15.01.2024, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (п. 5 Наказу №211/05).

14.11.2023 на виконання Наказу № 211/05 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства» від 13.11.2023, для визначення серед працівників, посади яких скорочується, осіб які мають переважне право на залишення на роботі, або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, видано Наказ від № 214/103, яким створено відповідну комісію.

14.11.2023 відбулося засідання комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення за скороченням. За наслідками засідання складено Протоколом № 3 який затверджено директором Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» Латанюк Н.В. та підписано всіма членами комісії.

Згідно із Протоколом № 3 вбачається, що ОСОБА_4 , начальника юридичного відділу можна розглядати як кандидата на вивільнення. Одна з переваг яка може розглядатись для залишення на роботі відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 42 КЗпП України, працівник якому залишилось менше трьох років до пенсії.

Однак Начальник відділу кадрів зауважила, що відповідно до наданих документів до відділу кадрів ОСОБА_10 , трудовий стаж станом на 14.11.2023 становить 19 років, із них 17 років трудовий стаж та 2 роки служби в армії. Враховуючи приписи ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 2018 роки вийти на пенсію за віком у 60 років може особа якщо заробила достатньо років страхового стажу. Якщо стажу не вистачає, людина піде на пенсію пізніше й теж залежно від набутого стажу. ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 60 років йому буде в 2025 році. Щоб вийти на пенсію йому потрібно мати не менше 32 років страхового стажу, а у зв`язку з тим, що в нього стажу не вистачає, такого права він набуде в 2028 році. Надбавки за високі досягнення не встановлювались. Звіт про проведену роботу за 6 місяців не надано.

Крім того, як вбачається з Протоколу № 3, комісія розглядала також питання щодо ОСОБА_39 , ОСОБА_6 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , яких визнано такими, що не можна розглядати як кандидатів на вивільнення, оскільки вони мають переважне право залишитись на роботі.

14.11.2023 ОСОБА_1 вручено повідомлення № 266 про наступне звільнення з посади начальника юридичного відділу у зв`язку зі скороченням штату працівників КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 15.01.2024, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку. Запропоновано звернутись до відділу кадрів та розглянути вакантні посади на підприємстві, які йому можуть бути запропоновані. У разі прийняття пропозиції про переведення, не пізніше 14.01.2024, просили подати заяву до відділу кадрів. У разі відмови, в той самий термін, повідомити про прийняття рішення працівників відділу кадрів і зробити відповідну відмітку на другому примірнику повідомлення.

ОСОБА_1 отримав вищевказане повідомлення 14.11.2023, поставив підпис про ознайомлення з повідомлення та власноручно зазначив, що з вакантними посадами станом на 14.11.2023 ознайомлений. Погоджується на зайняття посади провідного юрисконсульта з претензійно-позовної роботи або по роботі з виконавчими провадженнями або з договірної роботи.

14.11.2023 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» вручила аналогічні повідомлення № 267, 268, 269, 270 Я.Тимченко, І. Лисак, С. Романенку, Ю.Мелліт.

20.11.2023 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» ознайомила з повідомленням № 236 О. Боровець «Про проведення вивільнення працівників», та попередило її про виведення зі штатного розпису посаду юрисконсульта 1 категорії юридичного відділу, та запропоновано посаду провідного юрисконсульта з претензійно-позовної роботи.

20.11.2023 директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» направлено Подання «Про розірвання трудового договору з начальником юридичного відділу Андрієм Шелемехою» № 431-2766, на ім`я Голови профспілкової організації КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», з проханням дати згоду на розірвання трудового договору з начальником юридичного відділу Андрієм Шелемехою.

27.11.2023 директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» підписано Наказ № 231/05 «Про внесення змін і доповнень до наказу від 13.11.2023 «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства».

Відповідно до Наказу № 231/05 від 27.11.2023, визначено, що пункт 1 Наказу від 13.11.2023 № 211/05 «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства» викладено в такій редакції: «З 01.12.2023 начальнику планово-економічного відділу Г.Лівій ввести в штатний розпис керівників, фахівців та службовців наступні посади та відділи: Фахівець з публічних закупівель; Відділ ремонту у складі: начальника відділу, заступника начальника відділу, провідний інженер з проектно-кошторисної роботи; провідний інженер; Відділ нежитлового фонду у складі: начальника відділу, провідний інженер, старший бухгалтер 2 посади, старший бухгалтер централізованої бухгалтерії - 4 посади, провідний інженер з комп`ютерних систем».

Пункт 3 Наказу від 13.11.2023 № 211/05 «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства» викладено в такій редакції: «З 01.12.2023 начальнику планово-економічного відділу Г.Лівій вивести з штатного розпису керівників, фахівців та службовців наступні посади, відділи, служби: старшого бухгалтера централізованої бухгалтерії; бухгалтера І категорії централізованої бухгалтерії - 4 посади, службу по роботі з орендарями нежитлових приміщень у складі: начальника служби, провідного інженера І категорії».

Пункт 4 Наказу від 13.11.2023 № 211/05 «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства» викладено в такій редакції: «З 15.01.2024 начальнику планово-економічного відділу Г. Лівій вивести з штатного розпису керівників, фахівців та службовців наступні посади та відділи: Провідний інженер відділу експлуатації; Юридичний відділ у складі: начальника відділу, заступника начальника відділу, провідний юрисконсульт - 3 одиниці, юрисконсульт І категорії».

05.12.2023 Наказом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» №1118/в/к/т ОСОБА_1 надано відпустку за період роботи з «03.10.2022 по 02.10.2023» з 21.12.2023 по 22.12.2023 на 2 календарних дні.

08.12.2023 Начальник відділу кадрів Т.Приходько ознайомила ОСОБА_42 із вакантними посадами в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» станом на 08.12.2023, що підтверджується підписом ОСОБА_1 . Серед яких: робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями, слюсар-сантехник, електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування, покрівельник рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів, маляр, штукатур, столяр, електрогазозварник, тракторист, водій автотранспортного засобу, муляр, бухгалтер, провідний інженер технічного відділу, провідний інженер відділу організації діловодства та документообігу, інженер 1 категорії ЖЕД 102, провідний інженер, начальник відділу ремонтів, провідний інженер з проектно-кошторисної роботи, пісник, секретар ЖЕД 105, провідний інженер ЖЕД 106, юрисконсульт 1 категорія (відпустка по догляду за дитиною).

11.12.2023 Наказом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» №1134/в/к/тл ОСОБА_1 надано відпустку за період роботи з «03.10.2022 по 02.10.2023» з 25.12.2023 по 29.12.2023 на 5 календарних дні.

12.12.2023 Голова первинної профспілкової організації, листом від 12.12.2023 № 13, повідомила про згоду профспілкового комітету на розірвання трудового договору з начальником юридичного відділу Андрієм Шелемехою.

20.12.2023 Наказом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» №1160/в/к/тл ОСОБА_1 надано відпустку за період роботи з «03.10.2023 по 02.10.2024» з 01.01.2024 по 09.01.2024 на 9 календарних днів.

10.01.2024 ОСОБА_1 вручено повідомлення про необхідність прийняти остаточно рішення стосовно обраної однієї вакантної посади відповідно до наявних вакансій з якими необхідно було ознайомитись у відділі кадрів до 14.01.2024.

11.01.2024 Начальник відділу кадрів Т.Приходько ознайомила ОСОБА_42 із вакантними посадами в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» станом на 11.01.2024, що підтверджується підписом ОСОБА_1 . Серед яких: старший бухгалтер по заробітній платі, старший бухгалтер, бухгалтер 1 категорії по заробітній платі, заступник головного бухгалтера, старший бухгалтер, провідний інженер технічного нагляду, провідний інженер відділу діловодства та документообігу, інженер 1 категорії ЖЕД 102, провідний інженер , начальник відділу ремонтів, провідний інженер з проектно-кошторисної роботи, секретар ЖЕД 105, провідний інженер ЖЕД 106, юрисконсульт 1 категорія (відпустка по догляду за дитиною), майстер технічної дільниці ЖЕД 103, провідний інженер з комп`ютерних систем, інспектор з охорони праці.

11.01.2024 ОСОБА_1 , на ім`я директора підприємства, було надано відповідь на повідомлення щодо прийняття рішення про заняття вакантних посад на підприємстві. У своїй відповіді позивач зазначив, що у переліку вакантних посад, які були отримані ним у відділі кадрів станом на 11.04.2024, відсутні посади введені п. 2 Наказу № 211/05 від 13.11.2023 та п. 1 Наказу 231/05 від 27.11.2023. Та повідомив, що дає згоду на заняття наступних вакантних посад: начальник відділу нежитлового фонду (пріоритетне), провідний юрисконсульт з претензійно-позовної роботи; провідний юрисконсульт по роботі з виконавчими провадженнями, провідний юрисконсульт з договірної роботи, фахівець з публічних закупівель.

12.01.2024 С.РоманенкО, ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , Ю.Мелліт, ОСОБА_43 , на підставі заяв про переведення на вакантні посади, згідно Наказів № 6/к/тр, №7/к/тр, №8/к/тр, № 9/к/тр, №10/к/тр, були переведені на посади провідного юрисконсульта з претензійно позовної роботи, провідного юрисконсульта по роботі з виконавчими провадженнями, провідного юрисконсульта з договірної роботи.

12.01.2024 Наказом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» № 11/к/тр, звільнено з 15.01.2024 ОСОБА_1 , начальника юридичного відділу, у зв`язка зі скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до Довідки про заробітну плату, ОСОБА_1 працював в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» з 03.10.2022 по 15.01.2024, його заробіток за листопад 2023 року по грудень 2023 року становить 53797,68грн.

Як убачається з листа Київського міського центу зайнятості, ОСОБА_1 був зареєстрований як безробітний в Деснянському управління Київського МЦЗ з 29.01.2024 по 13.03.2024. Реєстрація безробітного припинена у зв`язку з працевлаштуванням з 14.03.2024, відповідно до абз. 5 пп.1 п. 32 Порядку реєстрації, перереєстрації зареєстрованих безробітних та ведення обліку, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2023 № 446.

Тобто судом беззаперечно встановлено, що на час розгляду справи та ухвалення рішення судом, позивач ОСОБА_1 працевлаштований.

У відповідності до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом статті 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Положеннями ст. 2 КЗпП України регламентовано, що право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається (абз. 4 ст. 22 КЗпП України).

Відповідно до п. 4 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, що передбачає кілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тобто, скорочення штату представляє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Судом установлено, що у відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» відбулися зміни в організації підприємства, які пов`язані зі зміною структури та штатного розпису.

За змістом частини третьої статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

За загальним правилом, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність скорочення штату та чисельності працівників, оскільки право визначати чисельність і штат працівників належить власнику або уповноваженому ним органу (див. висновки Верховного Суду в постановах від 16 січня 2018 року у справі №519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18, від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17, від 27 травня 2021 року в справі № 201/6689/19).

Правила статті 42 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі, підлягають застосуванню, якщо відбувається часткове (не повне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто частина посад скорочується, частина - ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню. У такому випадку переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам із урахування інших підстав, перелічених у частині другій статті 42 КЗпП України.

Зокрема переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду. З матеріалів справи судом не встановлено, що позивач ОСОБА_1 мав переважне право залишитися на роботі на підставі приписів ст. 42 КЗпП України.

При проведенні звільнення працівників у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України керівниками підприємства повинні бути дотримані вимоги ст. 42 та ст. 49-2 КЗпП України.

У постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 по справі №6-2748цс15 викладено правовий висновок про те, що під час звільнення працівника на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації праці, у тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених статтею 49-2 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважене право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник є таким, що належно виконав наведені вище вимоги КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник підлягає звільненню відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно із ч. 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у п. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою, на іншу роботу.

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №641/5330/16ц зазначено: «Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення».

Тобто, Верховний Суд детально визначив перелік питань, які підлягають з`ясуванню під час розгляду спору про скорочення.

Проте, Верховний Суд у постанові по справі № 761/41149/16-ц від 29.01.2020 надав роз`яснення, вказавши: «…Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення… Працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватися добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин…».

Аналогічну позицію було висловлено Верховним Судом у постанові по справі №646/2661/20 від 09.12.2021 «…роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Відповідачем пропонувалася робота на момент попередження і звільнення, але цей перелік посад був вибірковий і неповний, і мені не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які були і з`явилися на підприємстві протягом цього періоду. На вимогу позивача надати повний перелік посад, які відповідають його спеціальності та кваліфікації в межах м. Харкова, не було надано цей перелік, а саме перелік був неповним…».

Тобто, якщо з моменту повідомлення працівників про скорочення та до моменту фактичного звільнення працівника на підприємстві з`явилися будь-які нові вакансії, на роботодавця покладено обов`язок повідомити про це працівника, який підлягає скороченню.

Невиконання обов`язку щодо працевлаштування вивільнюваного працівника, безумовно негативно впливає на законність процедури скорочення штату та слугує підставою для поновлення вивільненого працівника на роботі.

До того ж одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації).

Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно тієї ж статті, роботодавець, не пізніш як через місяць з моменту отримання погодження має розірвати трудовий договір з працівником.

Так, у постанові Верховного Суду по справі № 487/2756/17 від 01 жовтня 2018 року Суд висловив наступну позицію: "…Крім того, з аналізу частини сьомої статті 43 та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення профспілки виключає можливість виникнення цього права, суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості".

Отже важливо чітко дотримуватися процедури скорочення, як її передбачає закон та визначені строки окремих етапів: 1 етап - повідомити профспілку (в разі її наявності); 2 етап - прийняти рішення про скорочення; 3 етап - визначити працівників, які підлягають скорочення; 4 етап - попередити працівників про скорочення; 5 етап - запропонувати іншу роботу працівникам, які підлягають звільненню; 6 етап - повідомити територіальні органи Державної служби зайнятості України про заплановане вивільнення працівників; 7 етап - отримати згоду профспілки (у випадках, передбачених законодавством); 8 етап - звільнити працівників та провести остаточний розрахунок.

Аналізуючи норми зазначених вище законів та зіставляючи з доказами по справі, суд вважає, що відповідачем були дотримані частково етапи процедури скорочення штату, а саме судом не встановлено порушення в частині правомірності щодо необхідності скорочення штату, повідомлення позивача про процедуру, звернення до профспілки з отриманням згоди на звільнення позивача, визначення кола на переважне право залишитися на роботі, тобто етапи 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8 відповідачем дотримані.

Однак суд вважає, що відповідач безпідставно не взяв до уваги заяву позивача з повідомленням не тільки про бажання на переведення, але і з пропозиціями посад, які відповідали його фаху та професійним навичкам від 11.01.2024. До того ж таких заяв позивачем було зроблено дві, але відповідачем це було проігноровано. Крім того, суд вважає, що відповідачем порушений порядок щодо надання списку з вакантними посадами, оскільки два списку з якими був повідомлений позивач, містили не повний перелік вакантних посад на підприємстві, що підтверджується Наказом № 211/05 від 01.12.2023 (зі змінами та доповненнями Наказ від 27.11.2023 №231/05). Також жодна зазначена посада в двох списках запропонованих позивачу не відповідала фаху/професійної діяльності позивача. Суд вважає, що порушена частина процедури скорочення саме відповідачем, що привело до формально-бюрократичного підходу до звільнення позивача.

Також суд критично ставиться до твердження відповідача, щодо відсутності окремої заяви від ОСОБА_1 про зазначення посади де він надає згоду на переведення, оскільки норми чинного законодавства України яке регулює трудове право не містять обов`язкової форми заповнення такої заяви, а лише визначено, що працівник повідомляє письмово роботодавця щодо наміру переведення на іншу посаду, що двічі було зроблено позивачем.

Разом з цим, суд зазначає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про стягнення моральної шкоди з покладенням зобов`язання на керівника ОСОБА_2 , внаслідок порушення прав при звільненні є похідними вимогами від основної про поновлення на роботі.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні з позовної заяви до суду, подана заява про поновлення процесуального строку для подання позовної заяви, з посилання, що в системі ЄСІТС виник технічний збій, який завадив скористатися особистим електронним кабінетом для направлення позовної заяви в електронній формі до суду.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Згідно із статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відмовити у задоволенні позову через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише у тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог (Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.01.2013 року № 6-44041св12 та від 03.06.2015 № 6-12356св15).

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №758/9773/15-ц вказано, що: «строки звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України. Зазначені строки звернення до суду застосовуються виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права.

Так, частина перша статті 233 КЗпП України підтверджує визнання тримісячного строку як загального строку для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників. Разом з тим виняток ця стаття встановлює для спорів про звільнення.

Спір про звільнення - це спір за заявою про поновлення на роботі. Для звернення з позовами про поновлення на роботі встановлено місячний строк. Повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, стаття 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно звільнення працівника. В цьому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки із записом про звільнення.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2019 року по справі N 243/9604/18 (провадження N 61-14423св19) зазначено, що: «як поважні причини пропуску строку, встановленого у частині першій статті 233 КЗпП України, слід кваліфікувати такі, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Судами попередніх інстанцій встановлено порушення відповідачем прав позивача при звільненні з роботи, однак у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі відмовлено через пропуск строку звернення до суду. У разі пропуску передбачених статтею 233 КЗпП строків звернення до суду про вирішення трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року в справі № 203/2276/19 вказано, що: "поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення".

Виходячи з аналізу прецедентної практики Європейського суду з прав людини щодо застосування пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті «права на суд», тлумачення статті 233 КЗпП України, суд робить висновок, що початок перебігу строку звернення особи для захисту порушених законних прав та інтересів у сфері трудових правовідносин слід обчислювати від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про обставини порушення її прав.

У справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Вирішуючи питання про застосування строків, встановлених статтею 233 КЗпП України, судом встановлено, що у даному випадку початок перебігу місячного строку звернення до суду для позивача розпочався з 12.01.2024 який є днем, коли позивач дізнався про своє звільнення, саме з дня вручення копії наказу про звільнення (12.01.2024 був останнім робочим днем позивача). Позов надійшов до суду 20.02.2024, оскільки позивач направив позовну заяву з додатками до суду через поштове відділення 15.02.2024.

Отже, для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Тобто для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обрахунку початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права.

У статті 234 КЗпП не передбачається переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначаться в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Вочевидь, що як поважні причини пропущення строку мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Згідно із ст. 234 КЗпП вбачається, що не пов`язує можливість поновлення пропущеного строку звернення із поданням клопотання про поновлення строку на звернення до суду. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк; суд може поновити пропущений строк, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Верховний суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 751/1198/18(провадження № 61-5845св19) вказав, що у статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин.

При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Вирішуючи спір, суд зауважує, що строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України).

Такий висновок Верховного Суду викладено у постанові від 02.12.2020 по справі №751/1198/18 (провадження № 61-5845св19).

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 , був ознайомлений із Наказом №11/к/тр від 12.01.2024 про його звільнення, саме 12.01.2024, що підтверджується його особистим підписом про ознайомлення та отриманням копії наказу. Крім того судом беззаперечно встановлено, що отримання Наказу про звільнення та повний розрахунок при звільненні проведені без порушення КЗпП України.

Отже місячний строк для звернення до суду у позивача ОСОБА_1 розпочався з 13.01.2024, а тому відповідно, останній день подання позовної заяви до суду спливає 13.02.2024.

Судом установлено, що позовна заява до суду позивачем відправлена поштовим засобом зв`язку «Укрпошта» 15.02.2024, що підтверджується перевіркою за трекінгом відправлення №188, який зазначений на конверті, в якому знаходилась позовна заява з додатками.

До твердження позивача, які містяться в заяві про поновлення процесуального строку для подання позовної заяви, про те, що ним 12.02.2024, через систему ЄСІТС, не вдалось завантажити в електронній формі, через особистий кабінет позовну заяву з додатками, так як виник технічний збій, суд ставиться критично.

Оскільки, як вбачається з доказу, а саме із скріншоту екрану, доданого позивачем до заяви про поновлення процесуального строку, помилка при завантаженні документів в електронному вигляді виникла 12.02.2024 о 13год 36хв.

А отже, навіть беручи до уваги неможливість завантаження позовної заяви з додатками в електронному вигляді, у позивача залишалась друга полива робочого дня 12.02.2024 (понеділок) та ще один день, до спливу строку подання позовної заяви (до 13.02.2024 - вівторок).

Посилання позивача на те що йому був необхідний час для виготовлення в паперовому вигляді позову заяву з додатками, суд не приймає як поважну причину пропуску звернення до суду.

Оскільки позивач не скористався строком який у нього залишався до 13.02.2024 (на наступний день після невдалої спроби), знову здійснити надсилання позовної заяви в електронному вигляді, або своєчасно, через будь-які засоби поштового зв`язку відправити позов з додатками до суду або особисто подати через канцелярію Деснянського районного суду м.Києва, робочий час якої завершувався о 18год 00хв.

Крім того позивач ОСОБА_1 має юридичну освіту, здійснював адвокатську діяльність, тобто знає та розуміє приписи норм закону, чітко повинен був усвідомлювати визначені закон строки звернення до суду. Звертаючись до суду в останні дні строку така особа повинна брати на себе всі ризики та усвідомлювати наслідки для себе. Тому суд вважає, що позивач формально поставився до чітких приписі ст. 233 КЗпП України, не здійснив належних дій протягом визначеного законом строку, а саме в місячний термін не звернувся до суду, дотягнувши до останнього дня, без будь-яких обґрунтованих та поважних причин на це.

До того ж суд зауважує, що не можливість відправлення позову з електронного кабінету в останні процесуальний строк не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду із позовом, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає позов, як і недотримання вимог КЗпП України при поданні позову, а тому, не може вважатися поважною причиною для поновлення строку звернення до суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України»).

У рішенні від 18.10.2005 у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Суд вважає, що заява не обґрунтовує поновлення пропущеного строку, відсутня наявність на те поважних причин, що не залежали від волевиявлення особи, яка звертається до суду із позовом, та пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду. Позивачем не надано суду належних та достатніх доказів щодо поважності пропущеного місячного строку звернення до суду.

Отже судом встановлено, що: вимоги позивача ОСОБА_1 про поновлення на роботі є обґрунтованими; копія наказу про звільнення вручено позивачу 12.01.2024; позивач звернувся з позовом до суду 15.02.2024; обставин, які б свідчили про наявність будь-яких перешкод чи які б об`єктивно перешкоджали позивачу, як звільненому працівнику, в реалізації його прав на оскарження рішення роботодавця щодо такого звільнення у місячний строк не встановлено; позивачем без поважних на те причин пропущено встановлений КЗпП України строк звернення до суду з позовом, підстав для визнання строку пропущеним з поважних причин не встановлено.

Таким чином встановивши, що строк звернення до суду пропущений, відсутні поважні причини для його поновлення які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами, суд відмовляє внаслідок пропуску звернення до суду в задоволенні позовних вимог про поновлення позивача на роботі, та, як похідних - позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди з покладенням на директора обов`язок покрити шкоду.

Отже, за результатами розгляду справи було встановлено про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог по суті спору, проте, у зв`язку із пропуском строку на звернення до суду з відповідним позовом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимогу зв`язку з пропуском строку позовної давності, що є самостійної підставою для відмови у позові.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Кодексом законів про працю України, статтями 7, 10, 76-81, 133, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" в особі директора Латанюк Наталії Вікторівни про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати покладаються на позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва", адреса місцезнаходження: м. Київ, проспект Голосіївський, буд. 17-Б, .

Повний текст рішення складено та підписано 27.05.2024.

Суддя В.В. Бабко