Дата документу 22.05.2024 Справа № 336/6867/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6867/23 Головуючий у 1-й інстанції: Звєздова Н.С.
Провадження № 22-ц/807/785/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Запорізька міська територіальна громада в особі Запорізької міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просив встановити факт спільного постійного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі спадкодавцем, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , з березня 2016 року до моменту відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 67 років померла його тітка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Смерть настала внаслідок тривалої важкої хвороби (злоякісне новоутворення шлунку з кровотечею).

Жодних інших родичів, окрім заявника, померла ОСОБА_2 не мала. Мати померлої - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . У шлюбі померла ОСОБА_2 не перебувала, дітей не мала.

Джерелом доходу померлої була пенсія за віком в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Заявник протягом тривалого часу з 2016 року і до моменту смерті тітки проживав разом із нею однією сім`єю, допомагав вести побут, піклувався про неї, допомагав матеріально, оскільки її власних коштів не вистачало для покриття мінімальних потреб та лікування.

Після смерті ОСОБА_2 заявник здійснив її поховання, витративши на це власні кошти в сумі 22 850,00 грн.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Шевченківською районною адміністрацією 08.02.2020 року № 10206, померлій ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася спадщина після померлої ОСОБА_2 . Заявником 17.02.2023 року було подано до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 , у зв`язку з чим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. було зареєстровано спадкову справу №16/2023.

29.06.2023 року ОСОБА_1 подав нотаріусу ОСОБА_4 заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Проте, постановою від 29.06.2023 року за №791/02-31 заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_2 , оскільки відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Оскільки ОСОБА_1 не було надано заповіт на майно, та не надані документи, які підтверджують родинні відносини між ним та померлою ОСОБА_2 , а також не підтверджено факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому відсутні підстави для закликання до спадкування та видачі йому свідоцтва про право на спадщину.

У зв`язку з викладеним, заявник ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з вказаною заявою, оскільки без встановлення у судовому порядку вказаного факту він не може реалізувати своє право на спадкування майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Запорізька міська територіальна громада в особі Запорізької міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що факт його спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , з березня 2016 року до моменту відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та наявності у них взаємних прав та обов`язків, ведення ними спільного господарства, прийняття участі у спільних витратах підтверджуються показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання вказаних свідків, акт № 303 від 08.08.2016 року комісії ЦОА МКП «Основаніє», та документи, які підтверджують, що заявник здійснював поховання померлої ОСОБА_2 , та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи.

Від представника Запорізької міської ради Кіпа О.В. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Так, представник заінтересованої особи посилається на те, що заявник не надав жодного документу, який підтверджує родинні відносини його та спадкодавця, а також факт спільного проживання з померлою ОСОБА_2 однією сім`єю не менше п`яти років до смерті останньої, наявності взаємних прав та обов`язків. Не надано скаржником доказів надання будь-якої допомоги, матеріального утримання або ведення спільного господарства. Свідки, які були допитані судом, - дружина та знайомі з дитинства заявника.

Крім того, ОСОБА_1 на день смерті спадкодавця був зареєстрований окремо від неї. Акт, на який посилається заявник, не може розглядатись як достовірний доказ, адже акт складений тільки зі слів сусідів на момент так званого обстеження.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника - адвоката Заруднього І.В., представника заінтересованої особи ОСОБА_8 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не було доведено фактів постійного проживання заявника з покійною ОСОБА_2 однією сім`єю, ведення спільного господарства з березня 2016 року до моменту відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні такі докази: ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 554/14633/15-ц (провадження № 61-9952св18), від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18), від 28 травня 2021 року у справі № 182/653/17 (провадження № 61-11815св20).

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 №5-рп/99, зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У п. 23 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 .

Згідно копії Свідоцтва № 10206 про право власності на житло від 08.02.2020, ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_2 .

Згідно копії Державного Акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ № 288248 від 11.03.2010, ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 0,0690 га, яка розташована: АДРЕСА_3 .

Матеріалами спадкової справи № 16/2023, заведеної 17 лютого 2023 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., підтверджується, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 (заява надійшла 17 лютого 2023 року та зареєстрована за № 32).

Інші особи (спадкоємці), окрім ОСОБА_1 , не зверталися із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.06.2023 року №791/02-31, виданою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 не було надано заповіт на майно, та не надані документи, які підтверджують родинні відносини між ним та гр. ОСОБА_2 , також не підтверджено факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, немає підстав для закликання до спадкування та видачі йому свідоцтва про право на спадщину.

Згідно Акту № 303 від 08.08.2016 року, комісія в складі: молодшого фахівця РО ЦАО ОСОБА_9 , молодшого фахівця ЦАО по роботі з боржниками ОСОБА_10 , мешканця квартири № 16 ОСОБА_2 склали акт, що 08.08.2016 року було проведено обстеження квартира АДРЕСА_2 на предмет фактичного проживання в ній мешканців. В квартирі № 16 зареєстрований 1 мешканець, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зі слів сусідів та в результаті обстеження встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 за цією адресою мешкають з 01.03.2016 року і по теперішній час. Крім членів комісії акт підписано двома мешканцями квартир - № № 3, 13 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , підписи завірено начальником ЦОА МКП «Основаніє» ОСОБА_14 . Акт видано для пред`явлення згідно рішення міської ради № 306/1 від 23.07.2013 р. «Про порядок сплати за комунальні послуги», акт дійсний 6 місяців з дня складання.

Як вбачається з довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 30.06.2023 №04-07/3/7975, за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 26.12.1980 року по 03.11.2022 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Разом з нею на день смерті зареєстровані особи відсутні.

Заявник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , що вбачається з копії паспорту громадянина України.

Відповідно до свідоцтва про поховання № 250744 , виданого 07.11.2022 Спеціалізованим комунальним підприємством «Запорізька ритуальна служба» ОСОБА_1 , на дільниці № 3 , ряд № 4 , місце № 26 кладовища , здійснив поховання ОСОБА_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Про те, що ОСОБА_1 за рахунок власних коштів проводив поховання ОСОБА_2 , свідчать довідка ФОП ОСОБА_15 вих. № 30/10 від 02.11.2022 року, квитанція № 460 від 02.11.2022 року, що видана ОСОБА_1 . ФОП ОСОБА_15 на суму 22 850 грн.

Факт проживання заявника ОСОБА_1 разом із ОСОБА_16 однією сім`єю у період з весни 2016 року до дня смерті останньої підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Зокрема, свідок ОСОБА_5 , яка є дружиною заявника пояснила, що навесні 2016 року вона разом із чоловіком ОСОБА_1 та дитиною переїхали до тітки чоловіка - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . З того часу і по день смерті останньої вони проживали разом, вели спільне господарство. Повідомила, що за комунальні послуги повністю сплачував її чоловік ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_6 показала, що вона працює продавцем у магазині, який знаходиться неподалік дома АДРЕСА_7 . ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ) майже кожного дня разом зі своїм племінником ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ) купувала продукти в магазині, в якому вона працює. Зазначала, що вони ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) проживали разом біля 5-6 років.

Свідок ОСОБА_7 , який є знайомим ОСОБА_1 , пояснив, що знає померлу ОСОБА_2 , і те, що заявник ОСОБА_20 є її родичем.

Крім того, заявником було надано копії договору міни, трудової книжки, свідоцтва про смерть, рахунку на ритуальні послуги, корінців до медичного висновку, виписки з історії хвороби, медичної карти амбулаторного хворого, декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, квитанції та заявок на доставку холодильника, довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, акту ПАТ «Запоріжжяобленерго» встановлення/заміни/технічної перевірки/контрольного огляду/збереження пломб вузла обліку, встановленого на об`єкті споживача (адреса: АДРЕСА_1 ), паспорту громадянина України ОСОБА_2 , спільне фото зі ОСОБА_2 , які прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі як докази, передбачені ч. 3 ст. 367 ЦПК України, на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Так, з наданих письмових доказів вбачається, що дитині заявника - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , встановлено інвалідність, яку продовжують кожні два роки. Так, у 2015, 2017 та 2019 роках при оформленні інвалідності дитині в документах було вказано фактичне місце проживання батьків, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями корінців до медичного висновку № 40 від 01.09.2015 року, № 43 від 23.08.2017 року та № 41 від 14.08.2019 року.

У виписці з історії хвороби № 7196 ОСОБА_11 , сина заявника (період лікування з 17.07.2019 по 23.07.2019) зазначено адресу проживання ОСОБА_11 : АДРЕСА_1 .

Крім того, дитина заявника спостерігалась у лікаря-офтальмолога у Запорізькій обласній дитячій лікарні, у медичній картці амбулаторного хворого з вказаної лікарні (адреса заповнення картки 11.02.2020 року) адреса проживання ОСОБА_11 зазначена: АДРЕСА_1 .

Крім іншого, з наданих декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, заявника ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_5 вбачається, що вони уклали декларацію з лікарем-терапевтом ОСОБА_22 в КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради. В декларації № 0001-8473-4900 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, адреса проживання ОСОБА_1 зазначена: АДРЕСА_1 . В декларації № 0001-2ХКЗ-4900 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, адреса проживання дружини заявника зазначена: АДРЕСА_1 . Дата подання обох декларацій - 18.09.2020.

Також, заявник у січні 2020 року у магазині «Комфі» придбав новий холодильник LG, що підтверджується копією квитанції від 07.01.2020 року, у заявці на доставку вказаного холодильника вказана адреса доставки - АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 надано і його спільне фото зі ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 пояснив, що у жовтні 2022 року місто Запоріжжя піддавалося сильним обстрілам. Він прийняв рішення виїхати разом із родиною тимчасово до Хмельницької області, однак тітка ( ОСОБА_2 ) відмовилася та наполягла на тому, щоб ОСОБА_1 з дружиною та дитиною поїхали самі. Заявник із сім`єю (дружина та син) 16.10.2022 року тимчасово виїхати до Хмельницької області, як внутрішньо переміщені особи тимчасово проживають за адресою: АДРЕСА_8 , що підтверджується довідками ВПО. Тітка заявника ОСОБА_2 раптово померла в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що його повідомили сусіди. Він одразу повернувся до Запоріжжя (точну дату не пам`ятає) та здійснив поховання ОСОБА_2 .

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, що підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а також підтверджує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період дії ситуації, через яку особа покинула своє постійне місце проживання.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що заявником надано належні та допустимі докази на підтвердження заяви про встановлення юридичного факту.

Колегія суддів дійшла висновку, що наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності та взаємозв`язку свідчать про те, що заявник проживав однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 з березня 2016 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , вони мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет та вели спільне господарство, що відповідає положенням ч. 2 ст. 3 СК України. Заявник купував побутову техніку для спільного користування, ліки, продукти харчування для спільного харчування, здійснював оплату комунальних послуг тощо, здійснив поховання ОСОБА_2 .

Таким чином, факт, що має юридичне значення, а саме, що заявник, як того вимагає положення ст. 1264 ЦК України, проживав постійно зі спадкодавцем ОСОБА_2 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, знайшов своє підтвердження.

А відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність вимог ОСОБА_1 , отже оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Запорізька міська територіальна громада в особі Запорізької міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства.

За таких обставин, під час ухвалення рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2024 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Запорізька міська територіальна громада в особі Запорізької міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі спадкодавцем, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , з березня 2016 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 червня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко