Справа № 380/3155/20 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/826/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

з участю: позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника

ОСОБА_3 , представника відповідача Львівської міської

ради Вовк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Львівської міської ради, третя особа Головне управління Державної служби України із надзвичайних ситуацій у Львівській області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до Львівської міської ради (далі ЛМР), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Головного управління Державної служби України із надзвичайних ситуацій у Львівській області (далі ГУ ДСНС України у Львівській області), в якому просили: визнати, що через бездіяльність Львівської міської ради внаслідок неусунення створених небезпек для життя і здоров`я в будинку АДРЕСА_1 , існує загроза для життя і здоров`я позивачів через невиконання норм Конституції України, Кодексу цивільного захисту України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенції ООН про права осіб з інвалідністю та відповідного рішення суду; визнати факт завданої моральної шкоди позивачам через навмисне неусунення небезпеки для життя, здоров`я і знущання службовими особами Галицької районної адміністрації Львівської міської ради і Львівської міської ради та встановити розмір відшкодування завданої моральної шкоди позивачам в 1000000 грн.; зобов`язати Львівську міську раду виплатити завдану моральну шкоду здоров`ю та життю позивачів в розмірі 1000000 грн., розділивши суму між позивачами порівну.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що власником будинку по АДРЕСА_1 є Львівська міська рада, бездіяльністю якої порушується, зокрема, їхнє право на безпечне проживання в даному будинку.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року у справі №857/766/19, яка набрала законної сили, задоволено частково позов ОСОБА_1 та визнано протиправними дії Львівської міської ради щодо невирішення питання пожежної безпеки в будинку АДРЕСА_1 , однак, Львівська міська рада не виконала даного судового рішення і не усунула загрози для життя, як позивачів, так і інших мешканців будинку, у зв`язку з неприведенням до відповідності стану пожежної безпеки в будинку та продовженням знаходження в під`їзді будинку, з порушенням правил утримання будинку в частині забезпечення заходів пожежної безпеки, транспортних засобів (квадроцикла/мотоцикла) біля дерев`яних сходів і дерев`яного міжповерхового перекриття будинку, що підтверджено також листами Головного управління Державної служби України із надзвичайних ситуацій у Львівській області.

Зазначали, що у зв`язку з бездіяльністю Львівської міської ради та необхідністю численних звернень до органів державної влади, місцевого самоврядування та правоохоронних органів, повним ігноруванням судового рішення, яке набрало законної сили, що позивачі розцінюють, як умисні дії відповідача, неусуненням небезпеки їхньому життю, загрози знищення їхнього майна, тривалістю порушення (з березня 2018 року до квітня 2020 року), їм особам з інвалідністю, завдано моральну шкоду, яка полягає, зокрема, у спричиненні численних емоційних, психологічних та нервових зривів, що призвели до захворювання, у тривалому часі, який знадобився для відстоювання честі та гідності у судових процесах, внаслідок чого почало утворюватися і розвиватися постійне відчуття безпомічності та безпорадності, зневіра у власних можливостях як особистості, страх щодо втрати життя, який посилювався через пережиті пожежі в минулому, порушення соціальних зв`язків між ними та іншими членами суспільства.

Як на правову підставу заявлених позовних вимог, позивачі посилались на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та обов`язкове виконання рішення суду, рішення Європейського суду, положення Конституції України та зауважували, що через душевні страждання, які вони зазнали у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем рішення суду, за що держава несе відповідальність відповідно до статей 3, 55, 56, 62, 152 Конституції України, статей 23, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, людина має право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, яку суд, враховуючи характер спірних правовідносин, обставини справи і принципи розумності і справедливості, повинен стягнути, оскільки в даному випадку наявний причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача та завданою їм шкодою.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову відповідно до мотивувальної частини даної постанови. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року скасовано, а провадження у справі закрито.

Закриваючи провадження в даній справі в порядку адміністративного судочинства, Верховний Суд виходив із того (п.п.34-36 постанови), що: «Предметом позовних вимог у цій справі є відшкодування моральної шкоди, яку позивачі пов`язують із наявністю бездіяльності ЛМР, документальний факт якої, за твердженням позивачів, встановлений судовими рішеннями у справі №1340/4560/18 (в апеляційній інстанції №857/766/19). Обгрунтовуючи розмір заявленої моральної шкоди, позивачі посилалися на тривалість такої бездіяльності, що за їх підрахунками тривала майже 3 роки (з березня 2018 року до квітня 2020 року) та охоплює час з моменту виникнення підстав для звернення до суду за захистом своїх порушених прав у справі №1340/4560/18 (в апеляційній інстанції №857/766/19), вирішення цієї справи судом із постановленням остаточного рішення про визнання протиправною бездіяльності відповідача, а також подальша бездіяльність ЛМР, яку позивачі пов`язують із невиконанням судового рішення у справі №1340/4560/18. При цьому, за змістом позовної заяви позивачі доводили причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача, установленою судовими рішеннями у справі №1340/4560/18, та завданою позивачам шкодою. Отже позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у цій справі пов`язані із уже вирішеним судами публічно-правовим спором у справі №1340/4560/18».

Ухвалою Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року справу передано до Галицького районного суду м. Львова для розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

У червні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяву про уточнення позовних вимог, у якій просили суд змінити перший пункт позовних вимог, виклавши такий в наступній редакції: «Зобов`язати Львівську міську раду як номінального власника будинку вжити невідкладних заходів по відшкодуванню завданої шкоди здоров`ю позивачів та заборону діяльності щодо повторення паркування в під`їзді будинку АДРЕСА_1 мототехніки».

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 лютого 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про повернення до стадії підготовчого провадження відмовлено.

Клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про призначення експертиз та виклик експертів залишено без розгляду.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду оскаржили позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, окрім того, суд неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права.

Зауважує, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року (№857/766/19) в справі №1340/4560/18 визнано протиправними дії Львівської міської ради щодо невирішення питання пожежної безпеки в будинку по АДРЕСА_1 і в якій зазначено, що вказаний будинок є у власності територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради та перебуває на балансі Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг», а відтак, з огляду на вказану постанову, яка міститься в матеріалах справи і про яку суд згадує в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, оскільки протиправність дій суб`єкта владних повноважень, як передумова для можливості стягнення матеріальної чи моральної шкоди існує, як факт порушення прав позивачів, і вказане судове рішення є безпосереднім доказом існування такого факту протиправних дій суб`єкта владних повноважень.

Окремо, звертає увагу на порушення судом норм матеріального права, при цьому зазначаючи, що суд не застосував до спірних правовідносин норму статті 1164 ЦК України, на яку позивачі покликались в заяві про уточнення позовних вимог від 16.06.2022 року, якою передбачено, що у разі неусунення загрози життю, здоров`ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи заінтересована особа має право вимагати: 1) вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози; 2) відшкодування завданої шкоди; 3) заборони діяльності, яка створює загрозу.

Наголошує, що згаданою вище постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року визнано протиправними дії Львівської міської ради щодо невирішення питання пожежної безпеки в будинку по АДРЕСА_1 , як наслідок, вважає позивач, спричинена шкода життю та здоров`ю позивачів, і, незважаючи на те, що дана постанова не містить зобов`язання вчинити дії, постійні судові спори з цього приводу і, як наслідок, захворювання позивача ОСОБА_1 вже після розпочатих судових баталій, спричинене саме шкідливими речовинами від мототехніки, яка знаходиться в закритому приміщенні без дотримання правил паркування та правил пожежної безпеки, страх від того, що в будь-який момент може відбутись пожежа, адже позивачі наводили усно і письмово приклади нещасних випадків у будинку при недотриманні правил пожежної безпеки, а також моральні страждання від того, що посадовці не реагують на постійні звернення позивачів з цього приводу, вважає, що їхня позовна заява є повністю вмотивована, адже причинно-наслідковий зв`язок сформований, починаючи від 08 квітня 2019 року (дата прийняття постанови №857/766/19), наслідком бездіяльності відповідача стала загроза життю та здоров`ю позивачів, що і спричинило хворобу позивача ОСОБА_1 .

В частині доводів щодо порушення судом норм процесуального права позивач ОСОБА_2 покликається на те, що під час розгляду справи суд не повідомляв сторін про стадії її розгляду, не повідомив учасників про закінчення підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті, не надіслав відповідну ухвалу учасникам справи, виніс рішення у справі без дотримання принципу безпосередності, не оглянув письмові докази у судовому засіданні.

Крім того, зауважує, що суд не дав можливості позивачам оголосити письмові докази протягом всього терміну розгляду справи, не проголосив вступну та резолютивну частини рішення у судовому засіданні 09.02.2023 року.

Звертає увагу, що закінчуючи розгляд справи, суд не проводив дослідження доказів у справі.

Позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що суд не звернув уваги на дуже важливі фактори, котрі мали місце під час розгляду справи, а саме: з моменту відкриття провадження 29.10.2021 року позивач ОСОБА_1 хворів на онкологічне захворювання і був прооперований в жовтні 2021 року та проходив лікування, в тому числі, хіміотерапію, а саме лікування продовжується й до сьогодні через ускладнення, які виникли. Вважає, що за таких обставин, суд повинен був призначити експертизу, клопотання про яку заявляли позивачі.

За позицією апелянта, не розглянувши клопотання про призначення експертизи, суд у такий спосіб позбавив їх у доступі до правосуддя.

Також вважає, що при вирішенні даної справи суд повинен був урахувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року №857/766/19, якою встановлено факт протиправних дій (бездіяльності) відповідача.

Наголошує, що факт розміщення мототехніки встановлений судами і не заперечується відповідачем, а відтак, наслідковим явищем є погіршення стану здоров`я одного із членів сім`ї, а саме: ОСОБА_1 , котрі викликали втрату ще частини працездатності та великі фізичні і моральні страждання, що, на переконання апелянта, має документальне підтвердження.

Звертає увагу, що судом допущено порушення норм матеріального права, оскільки не було враховане покликання позивачів на статтю 1164 ЦК України.

Окрім того, вважає, що суд неправильно застосував норми процесуального права, зокрема, 29.11.2022 року суд не ставив питання про перехід до розгляду справи по суті, 09.02.2023 року видалився до нарадчої кімнати для вивчення доказів, з якої не повернувся, 01.03.2023 року позивачі отримали повний текст рішення про відмову у задоволенні їх позову.

В судове засідання апеляційного суду третя особа не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи всі були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у відсутності третьої особи.

Заслухавши пояснення позивачів в підтримання апеляційних скарг, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальним правилом, яке міститься у ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Цією статтею визначено, що моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість та тривалість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, можливість їх відновлення, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Складовими частинами цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні, якщо вина є обов`язковою підставою для відповідальності.

Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору і тягне за собою порушення майнових (немайнових) прав та інтересів іншої особи із настанням для неї негативних наслідків (втрат) майнового чи немайнового характеру.

Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а й факт заподіяння шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіянням шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що передумовою для можливості стягнення із суб`єкта владних повноважень матеріальної чи моральної шкоди (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які в даному випадку, вважав суд, відсутні.

При цьому, суд першої інстанції покликався на те, що після ухвалення постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року №857/766/19 позивачі не зверталися до Львівської міської ради із заявами щодо виконання рішення суду.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , в якій вони зареєстровані та проживають.

Квартира позивачів знаходиться в багатоквартирному житловому будинку, що перебуває у власності територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради.

Належність будинку до комунальної власності підтверджується й витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3722172 від 01.04.2004 року (а.с.19 т.1) і ця обставина не була спростована відповідачем іншими доказами.

Будинок перебуває на балансі Львівського міського комунального підприємства (далі ЛМКП) «Айсберг», яке є виконавцем послуг з утримання будинку.

Як уже зазначалось вище і на що звертав увагу Верховний Суд, закриваючи провадження в даній справі у порядку адміністративного судочинства, предметом позовних вимог у цій справі є відшкодування моральної шкоди, яку позивачі пов`язують із наявністю бездіяльності Львівської міської ради, документальний факт якої, за твердженням позивачів, встановлений судовими рішеннями у справі №1340/4560/18, а також подальшою бездіяльністю Львівської міської ради, яку позивачі пов`язують із невиконанням судового рішення у справі №1340/4560/18.

Так, зокрема, встановлено, що у жовтні 2018 року ОСОБА_1 звертався до суду з адміністративним позовом до Львівської міської ради про визнання дій та бездіяльності протиправною (справа №1340/4560/18). Позовні вимоги ОСОБА_4 пов`язував із порушенням правил пожежної безпеки внаслідок незаконного зберігання у під`їзді їхнього будинку квадроциклу та мотоциклу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року у справі №1340/4560/18 (№857/766/19 номер справи в апеляційній інстанції) скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року, яким відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі, та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково та визнано протиправними дії Львівської міської ради щодо невирішення питання пожежної безпеки в будинку АДРЕСА_1 (а.с.10-12 т.1).

Вказане судове рішення апеляційного адміністративного суду залишене без змін постановою Верховного Суду від 18 листопада 2019 року (провадження №К/9901/21635/19) (а.с.13-16 т.1).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції про те, що надані позивачу відповіді на його скарги свідчать, що виконавчий орган Львівської міської ради належно відреагував на повідомлені ОСОБА_1 обставини (в тому числі щодо облаштування в під`їзді стоянки транспортного засобу), разом із балансоутримувачем будинку встановив порушника і проконтролював вжиття до нього заходів реагування.

Суд апеляційної інстанції констатував, що із змісту листа Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №31-5203 від 04.09.2018 року, адресованого ОСОБА_1 на його звернення до Львівської обласної державної адміністрації 3ВГ-08Г-3594/18 від 25.07.2018 року щодо влаштування стоянки квадроцикла в під`їзді будинку АДРЕСА_1 , було встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_3 у вечірній та нічний час на збереження залишався квадроцикл, без погодження мешканців будинку. У липні працівниками ЛМКП «Айсберг» власнику квартири АДРЕСА_4 було скеровано попередження про звільнення під`їзду №1 у будинку від квадроцикла. Станом на 13.08.2018 року квадроцикл забрано. Проте, в обґрунтування вказаних вище фактів реагування відповідачем не надано жодних доказів.

Крім цього, у відповіді від 27.09.2018 року №31-5645 Галицька районна адміністрація Львівської міської ради на звернення ОСОБА_1 від 10.09.2018 року №3-Г-88988-Л-31 щодо незаконної стоянки квадроциклів та мотоциклів в під`їзді будинку АДРЕСА_1 повідомила, що прибудинкова територія є спільним майном співвласників, що належить їм на праві спільної сумісної власності відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», і саме співвласники вправі встановлювати, кому і на яких умовах ним користуватися. Зазначено, що у випадку незгоди з наданою відповіддю, її можна оскаржити згідно з чинним законодавством.

Аналізуючи зміст вищенаведеної відповіді Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, суд апеляційної інстанції зазначив, що у ній не надано відповіді по суті поставлених у зверненні питань та викладених фактів, а саме: щодо вирішення проблемного, на думку позивача, питання щодо правомірності стоянки в під`їзді будинку АДРЕСА_1 , спершу, квадроцикла, а пізніше мотоцикла, оскільки наявність таких механізмів у під`їзді є об`єктом потенційної небезпеки, що може спричинити пожежу.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного адміністративного суду визнала обґрунтованими доводи позивача в частині вимог щодо визнання протиправними дій Львівської міської ради щодо невирішення питання пожежної безпеки в будинку АДРЕСА_1 .

Львівська міська рада постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року в касаційному порядку не оскаржувала, відтак, погодилась із висновками апеляційного суду.

Отже, факт протиправної бездіяльності Львівської міської ради щодо невирішення питання пожежної безпеки в будинку АДРЕСА_1 , внаслідок незаконного зберігання у під`їзді будинку в місці загального користування квадроцикла та мотоцикла, встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, і в силу вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню в даній справі.

Факт подальшої бездіяльності Львівської міської ради щодо невирішення даного питання підтверджується письмовими доказами, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

Так, зокрема, у листі-відповіді Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 12.04.2019 року за вих. №31-1884 (а.с.17 т.1) на звернення позивачів від 04.04.2019 року щодо питання влаштування стоянки у під`їзді будинку АДРЕСА_1 повідомлено, що прибудинкова територія є спільним майном співвласників, що належить їм на праві спільної сумісної власності відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», і саме співвласники вправі встановлювати, кому і на яких умовах ним користуватися.

З наведеного слідує, що, незважаючи на вказану вище постанову суду, якою визнано протиправними аналогічного змісту дії (бездіяльність) відповідача, останній продовжує протиправну бездіяльність.

24.04.2019 року комісією в складі: головного інспектора Галицького РВ м. Львова ГУ ДСНС України у Львівській області, провідного фахівця відділу контролю за застосуванням санкцій супроводу адміністративних позовів та обліку пожеж ГУ ДСНС України у Львівській області, за участі позивача ОСОБА_1 , складено акт обстеження 1-го під`їзду житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.а.с.18 т.1) та встановлено знаходження (зберігання) в ньому (в об`ємі сходової клітки на першому поверсі будинку) транспортного засобу (квадроцикла) з двигуном внутрішнього згорання та недопалків біля нього. Транспортний засіб зафіксований за допомогою металевих ланцюгів до перил дерев`яного сходового маршу.

Акт аналогічного змісту складено 20.04.2019 року (а.с.18, зворот, т.1).

Листом від 08.01.2020 року №58-8/КО-1/01-19 (а.с.20 т.1) ГУ ДСНС України у Львівській області повідомило позивачів про проведення перевірки у будинку АДРЕСА_1 після отримання дозволу від управителя будинку, яким є ЛМКП «Айсберг», відповідно до договору від листопада 2019 року №87 «Про надання послуг з управління багатоквартирним будинком», укладеного між співвласниками багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та ЛМКП «Айсберг».

При цьому, у листі зазначалось, що відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Правил утримання жилих будинків і прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року, забезпечення пожежної безпеки житлових і громадських будинків покладається на власника (балансоутримувача та/або орендара (наймач)) будинку.

Листом від 27.02.2020 року №58-8/КО-1/01-19 (а.с.20, зворот, т.1) ГУ ДСНС України у Львівській області повідомило позивачів про результати проведеної перевірки та про підтвердження факту порушення, а саме: захаращення шляхів евакуації, шляхом зберігання транспортних засобів в об`ємі сходової клітки. Констатовано, що керівнику ЛМКП «Айсберг» вручений припис від 26.02.2020 року №25 про усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної безпеки. Враховуючи вищенаведене, а також беручи до уваги постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року у справі №1340/4560/18, направлено лист до Львівської міської ради щодо звільнення шляхів евакуації від транспортних засобів у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, наведеними вище доказами, підтверджено протиправну бездіяльність Львівської міської ради щодо невирішення питання пожежної безпеки в будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з незаконним зберіганням у під`їзді будинку в місці загального користування (в об`ємі сходової клітки) квадроцикла та мотоцикла.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачі, будучи допитані як свідки, підтвердили обставини, про які вони зазначають в своїй позовній заяві, зокрема, про те, що упродовж тривалого періоду часу вони відчували стрес і сильні душевні хвилювання, у зв`язку з небезпекою виникнення пожежі від знаходження в під`їзді їхнього будинку мототехніки, а також з необхідністю численних звернень, як до органів влади, так і до правоохоронних органів, з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

На переконання колегії суддів, наведених вище доказів у сукупності достатньо для висновку про заподіяння позивачам моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо невирішення питання пожежної безпеки в будинку АДРЕСА_1 , а відтак, порушення права позивачів на безпечні умови проживання в будинку (ч.4 ст.293 ЦК України), тому, з огляду на тривалість даного порушення та вимушеність змін у житті позивачів, викликаних необхідністю неодноразових звернень до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів, з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також тієї обставини, що позивачі є особами з інвалідністю другої групи загального захворювання, моральне відшкодування необхідно визначити в розмірі 40000 грн., яке в рівних частинах по 20000 грн. присудити кожному з позивачів.

При цьому, в іншій частині, зокрема, в частині вимог щодо відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, то такі вимоги позивачів є безпідставними, оскільки не доведено належними доказами наявність причинного зв`язку між наявними у позивачів захворюваннями та протиправними діями (бездіяльністю) відповідача.

Також необхідно зазначити, що сам по собі факт наявності у позивача ОСОБА_1 захворювання, у зв`язку з яким він проходив лікування у спірний період часу, не може бути підставою для присудження в його користь з відповідача морального та/або майнового відшкодування, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що ушкодження здоров`я виникло саме внаслідок знаходження в під`їзді будинку вказаних вище транспортних засобів, а тому колегія суддів не бере до уваги надані ним медичні документи та визнає безпідставними заявлені вимоги про відшкодування понесених витрат на лікування.

Недоведеними є й вимоги позивачів щодо навмисного неусунення відповідачем небезпеки для життя та здоров`я позивачів, а також щодо знущання над ними, у зв`язку з невирішенням питання пожежної безпеки в будинку.

Таким чином, в іншій частині, позовні вимоги позивачів є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Безпідставними є й доводи позивачів про допущення судом першої інстанції порушень їхніх процесуальних прав в частині невирішення (залишення без розгляду) клопотань про призначення експертизи, оскільки такі, як правильно вказав суд, заявлені з порушенням встановлених процесуальним законом вимог. При цьому, колегія суддів зауважує, що дане питання підлягало вирішенню шляхом постановлення відповідної ухвали, а не рішення.

З наведених вище мотивів рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачів, у зв`язку з чим апеляційні скарги позивачів необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 141 ЦПК України та ураховуючи наслідки розгляду справи апеляційним судом, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, від якого позивачі звільнені в силу закону, підлягають стягненню з відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (4%), що сумарно становить 1000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3-4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 лютого 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцяти тисяч) гривень.

Стягнути з Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцяти тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Львівської міської ради в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 27 травня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич