Справа № 347/777/24
Провадження № 2/347/433/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

за участю:

секретаря с/з Мошулі Т. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Тинкалюка Д.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_1 ствердила, що 07.12.2011 року рішенням Косівського районного суду, яке набрало законної сили 19.12.2011 року, шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Під час спільного проживання до укладення шлюбу, у них з відповідачем народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач не займається та не інтересується розвитком та вихованням їх неповнолітнього сина. Відповідач офіційно працевлаштований в 14-тій Державній пожежно-рятувальній частині ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області, в смт. Яблунів, та має сталий дохід, з якого може сплачувати аліменти на утримання їх неповнолітнього сина.

У зв`язку з цим, позивач просила ухвалити рішення, про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до повноліття дитини.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, який відповідач подав 26.04.2024 року. У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив повністю та зазначив, що із позивачкою він перебував у шлюбі з 12.05.2011 року, який між ними було розірвано в кінці 2011 року за рішенням суду. Син позивача - ОСОБА_5 народився в 2009 році, тобто майже за два роки до укладення між ними шлюбу, і на той час він у фактичних шлюбних відносинах із позивачем не перебував, вони спільно не проживали і господарство не вели. Після укладення шлюбу із ОСОБА_1 він не визнавав батьківство щодо дитини ОСОБА_5 та не усиновлював його, і позивач таких вимог до нього протягом 13 років після розірвання шлюбу не пред?являла. А відповідно до документу, що посвідчує народження дитини і батьківство, виданого уповноваженим органом, він не є батьком дитини ОСОБА_5 , оскільки батьком дитини записаний ОСОБА_3 , а свого прізвища із « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 » він ніколи не змінював.

У зв?язку із цим відповідач просив у позові ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 відмовити повністю.

У відповіді на відзив, позивач заперечила твердження відповідача про те, що він не визнає батьківство. Долучила до відзиву копію позовної скарги, адресованої відповідачем ОСОБА_3 судовому вікарію Коломийської Єпархії УГКЦ о. Лукачику, про визнання тайни подружжя недійсною, в тексті якої відповідач визнав, що у них є спільна дитина. На переконання позивача, такі твердження спростовують той факт, що відповідач ОСОБА_3 нібито не є батьком їх спільного сина.

Позиція учасників в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Тинкалюк Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з наведених у позові підстав. Окрім того, у відповіді на відзив позивачка зазначила та суду пояснила, що 29.09.2007 року між нею та відповідачем було укладено церковний шлюб у храмі Святого Миколая в с. Стопчатів, Косівського району при свідках ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Окрім цього, відповідач визнає своє батьківство відносно дитини ОСОБА_5 у своїй позовній скарзі до Судового Вікарія Коломийської Єпархії УГКЦ від 14.03.2024 року про визнання недійсною Тайни Подружжя укладеної між ними. А тому, зважаючи на вказане, сторона позивача просить позов задоволити та постановити рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/777/24 відповідача ОСОБА_3 (а.с.15).

Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с.2) та копії Витягу з реєстру територіальної громади №2024/003036542 від 26.03.2024 року, - зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 (а.с.3).

Відповідно до копії рішення Косівського районного суду від 07.12.2011 року, шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 розірвано, а неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживання біля матері (а.с.4).

Копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 15.01.2014 року підтверджується факт зміни позивачем прізвища « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 » (а.с.5).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис №6, виданого повторно 23.02.2023 року, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до Витягу №149 виданого Яблунівською селищною радою та акта обстеження матеріально-побутових умов сім?ї від 20.02.2024 року за №2-2/2024, ОСОБА_1 , 1990 р.н., зареєстрована та проживає разом із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_5 , 2009 р.н. у житловому будинку своєї бабусі ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7, 8).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо утримання дитини.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України та Сімейного кодексу України.

Так, згідно ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В свою чергу, засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (ч.1 ст.1 Сімейного кодексу України).

Згідно ст. 27 Сімейного кодексу України, державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Нормами Сімейного кодексу України також передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України).

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

А в силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Проте, задля реалізації особою права чи підтвердження певного обов?язку щодо наявності чи відсутності у неї передбачених цим кодексом прав та обов?язків, в тому числі щодо утримання батьками неповнолітніх дітей, спочатку слід довести походження дитини від конкретних батьків.

Визначення походження дитини регламентовано главою 12 розділу ІІІ Сімейного кодексу України.

Так, статтею 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

В свою чергу, визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою регламентоване статтею 125 СК України. Зокрема, я кщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Згідно ч.1,3 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені.

За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду (ч.1 ст.128 СК України).

На підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження (ч.1 ст.134 СК України).

Згідно положень ч.1 статті 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У відповідності до вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що у позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 .

12.05.2011 року у Стопчатівській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області, тобто після народження у ОСОБА_1 дитини, між сторонами був зареєстрований шлюб, який в подальшому був розірваний рішенням Косівського районного суду від 07.12.2011 року, що набрало законної сили 19.12.2011 року (а.с.4).

Доказом визначення походження дитини від батька якщо мати та батько дитини не перебували у шлюбі між собою, визначається або за заявою матері та батька дитини, на підставі яких органом реєстрації актів цивільного стану видається свідоцтво про народження дитини або за рішенням суду. В даному ж випадку, батьком дитини ОСОБА_5 , 2009 р.н., записаний ОСОБА_3 в порядку ст.135 СК України, тобто за вказівкою матері, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).

Інших доказів щодо батьківства неповнолітнього ОСОБА_5 сторонами суду не було надано. При цьому, посилання сторони позивача на той факт, що між сторонами був укладений церковний шлюб і відповідач у своїй позовній скарзі визнає своє батьківство відносно дитини ОСОБА_5 , в розумінні чинного законодавства не є належним доказом на підтвердження батьківства відповідача щодо цієї дитини, оскільки там доказом було б або свідоцтво про народження дитини, в якому батьком дитини був би записаний відповідач, або ж рішення суду, яке б підтвердило факт батьківства відповідача відносно цієї дитини.

Що стосується копії долученої скарги, то суд звертає що у скарзі зазначено що у сторін є спільна дитина, але дане твердження не є доказом того, що відповідач є біологічним батьком дитини.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, суд не бачить підстав для задоволення позовних вимог, що тягне за собою відмову у позові.

Водночас суд звертає увагу позивача, що вона не позбавлена можливості звернутися до суду, з вимогами про визнання батьківства та стягнення аліментів.

На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст., 27, 121, 126, 135, 141, 180-181 СК України, керуючись ст. 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 травня 2024 року.

Суддя Ю. С. Кіцула