КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи 758/5586/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5216/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Анохін А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року,

встановив:

у травні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 6 000 грн. 00 коп. на кожну дитину, а також аліменти на її утримання у розмірі 5 000 грн. 00 коп. щомісяця, до досягнення ОСОБА_4 трирічного віку.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі 5 000 грн. на кожну дитину, а також аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 5 000 грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_4 трьох років.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в частині та постановити нове судове рішення, яким стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дітей по 2 000 грн. щомісячно та на утримання позивача в розмірі 1 000 грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_6 в судові засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, був повідомлений про розгляд справи належним чином шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету (а.с.209).

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 та її представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2016 року. У шлюбі народилось двоє дітей, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначала, з 06 квітня 2022 року сторони разом не проживають, у Подільському районному суді м.Києва на розгляді перебуває справа про розірвання шлюбу, а діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Позивач вказувала, що оскільки донька ОСОБА_9 не досягла трирічного віку, вона потребує матеріальної допомоги, яку надають її батьки, тоді як відповідач ОСОБА_6 , маючи таку можливість, грошових коштів на утримання дітей не надає. Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн. на кожну дитину та 5 000 грн. на її утримання до досягнення молодшою дитиною трирічного віку.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі 5 000 грн. на кожну дитину, а також аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 5 000 грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_4 трьох років.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати дітей та позивача до досягнення ОСОБА_10 трирічного віку та визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 5 000 грн. на кожну дитину та позивача. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 180-184 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач є батьками малолітніх ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 ст. 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 вказаної статті право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що судом першої не було взято до уваги його матеріальний та сімейний стан. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги та зміни розміру аліментів.

При зверненні до суду з відзивом на позовну заяву та апеляційною скаргою відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження свого дійсного майнового стану. ОСОБА_6 стверджував, що не має доходів в Україні та отримує допомогу від держави, у якій проживає. При цьому доказів на підтвердження перебування за межами України та отримання матеріальної допомоги та її розміру, до суду не надавав.

В ст. 182 СК України закріплено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В даному випадку відповідачем не було надано доказів про те, що у нього на утриманні перебувають будь-які інші особи, окрім малолітніх дітей сторін. Посилання скаржника на те, що на його утриманні також перебувають непрацездатна матір та дід, не підтверджені належними доказами. Доказів про доходи осіб, які за твердженням відповідача перебувають на його утриманні, матеріали справи не містять.

За таких обставин підстави вважати, що матеріальний та сімейний стан відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дітей та дружини у розмірі, визначеному судом, відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач до звернення до суду з позовом надавав певну суму коштів на утримання дітей, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки добровільне виконання ОСОБА_6 його обов`язків щодо утримання дітей не може бути підставою для відмови у стягненні аліментів за рішенням суду.

Посилання ОСОБА_6 на те, що позивач не сприяє йому у спілкуванні з дітьми, предмету спору щодо стягнення аліментів та їх розміру не стосуються.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

В даному випадку відповідачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження своїх заперечень і суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з нього аліментів, розмір яких є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та для утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 28 травня 2024 року.

Головуючий

Судді