Справа № 128/2965/20
Провадження № 2/145/85/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2024 р. смт Тиврів Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О. ,

при секретарі Крикливій М.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому спрощеному судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення втрат від інфляції та 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення втрат від інфляції та 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання у якому просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь 193899 грн. із яких 179187,61 грн - втрати від інфляції за період із 15.11.2013 по 09.10.2018 та 14712 грн - три проценти річних від простроченої суми, який 14.05.2021 виклав в новій редакції, в якому вказує, що 22.11.2007 ОСОБА_3 звернувся до нього з проханням позичити йому в борг кошти в розмірі 10000 доларів США строком на 1 рік, які зобов`язався повернути до 22.11.2008. Договір позики був оформлений в усній формі.

ОСОБА_3 вчасно кошти не повернув, при цьому 26.05.2010 надав йому власноручно написану розписку, в якій підтвердив те, що взяв у нього позику у розмірі 10000 доларів США, які повинен був повернути до 22.11.2008 та не повернув. Тому додатково зобов`язався компенсувати йому збитки в розмірі 10 % від загальної суми боргу за період з 22.11.2008 по 22.11.2008, після чого за кожний наступний місяць починаючи із 22.11.2008 зобов`язувався сплачувати йому 2% від загальної суми боргу 22 числа кожного місяця, і повернути до 01.06.2010 всю суму боргу з урахуванням обумовлених відсотків та штрафів.

Проте, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, у зв`язку із чим він змушений був звернутися до суду.

15.11.2010 рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці з ОСОБА_3 було стягнуто на його користь борг за договором позики в розмірі 79099 грн - тіло боргу (що на день ухвалення рішення суду було еквівалентно 10000 доларів США), відсотки за користування коштами в сумі 44295,44 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 1233,94 грн, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн, витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. Загальна сума до стягнення - 125247 грн.

ОСОБА_3 борг повернув лише 09.10.2018 в сумі 132876,17 грн. до якої крім суми що підлягала сплаті йому в розмірі 125247 грн (в тому числі 79099,00 грн. - борг за договором позики) було включено виконавчий збір.

Проте, на час повернення вказаних коштів з урахуванням інфляційних процесів поверненню уже підлягала сума не 125247 грн, а 320521,71 грн, оскільки сукупний індекс інфляції за період часу із 15.11.2010 (із дня ухвалення вище вказаного рішення суду) по 09.10.2018 (день виконання грошового зобов`язання) становив 2,55911688%. Відтак, інфляційне збільшення становило: 195274,71 грн.

Також, за прострочення виконання грошових зобов`язань відповідач по справі зобов`язаний сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми за весь період прострочення.

За його підрахунками сума грошового зобов`язання становить - 125247 грн, період прострочення боргу згідно розрахунку інфляційний втрат, становить - 2886 днів.

3% (річна процентна ставка за користування коштами ) : 365 днів (кількість днів в одному році) = 0,0082% (денна процентна ставка ).

2886 ( кількість днів прострочення) х 0,0082 (денна процентна ставка ) = 23665,2 грн (3% річних за період прострочення)

Так, стягненню із відповідача на його користь підлягає сума в розмірі 218939,91 грн, із яких: 23665,2 грн - три проценти річних від простроченої суми та 195274,71 грн - втрати від інфляції за період із 15.11.2010 по 09.10.2018.

Просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь 218939,91 грн., із яких 23665,2 грн - три проценти річних від простроченої суми та 195274,71 грн - втрати від інфляції за період із 15.11.2010 по 09.10.2018, а також судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, хоча про слухання справи повідомлені своєчасно, в установленому законом порядку. Заяви про відкладення розгляду справи чи розгляду у їх відсутності до суду не надходило.

Згідно наданого відзиву позовні вимоги не визнають, вважають позов безпідставним з наступних підстав.

У зв`язку із пред`явленням у 2010 році позову до ОСОБА_3 в Ленінський районний суд м. Вінниці на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, ОСОБА_2 втратив право нараховувати відсотки після ухвалення рішення суду, оскільки такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, та визначеної суми позики в грошовому еквіваленті до офіційного курсу на час пред`явлення позову.

При цьому рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 15.11.2010 у справі №2-7455/2010 є виконаним в повному обсязі.

Крім того, рішенням Вінницького районного суду від 06.02.2020 у справі №128/752/19 в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 26.05.2010 в сумі 198971,59 грн. та 3-х відсотків річних в сумі 24930 грн. та судових витрат - відмовлено.

Таким чином, в частині стягнення із ОСОБА_3 3% річних необхідно закрити провадження у зв`язку із тим, що зазначені вимоги були розглянуті у справі №128/752/19.

Щодо стягнення інфляційних втрат зазначають, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 15.11.2010 у справі №2-7455/2010 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено, та вирішено стягнути із ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 79099 гривень, проценти за користування коштами в розмірі 44295,44 гривень, та судові витрати.

В резолютивній частині рішення суд встановив суму до стягнення із урахуванням мотивувальної частини в якій зазначено, що сума 79099 гривень є еквівалентом - 10000 доларів США.

Зазначене рішення суду про стягнення боргу відповідає вимогам п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14, в якій судам роз`яснено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення суду.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Крім того, згідно матеріалів справи №2-7455/2010 ухвалою Вінницького міського суду від 27.06.2014, що набрала законної сили 03.07.2014 задоволено заяву позивача, та змінено спосіб та порядок виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 15.11.2010, а саме: стягнуто з ОСОБА_3 щомісячно, грошові кошти в розмірі 5000 гривень до повного стягнення грошових коштів в сумі 79099 грн, процентів за користування коштами в сумі 44295,44 грн та витрат по сплаті судового збору 1233,94 грн, ітз. - 120 грн, та витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн.

Ухвала суду набула чинності 03.07.2014 і діяла з урахуванням необхідності сплати відповідачем 5000 грн, щомісячно, на протязі 25 місяців тобто до 03.08.2016.

А тому у зазначений період нарахування 3% річних та інфляційних втрат є помилковим, так як фактично ухвалою суду від 27.06.2014 було змінено порядок та спосіб виконання грошового зобов`язання за завою кредитора.

Крім того, до вимог позивача підлягає застосуванню наслідки пропуску строку позовної давності.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, тобто позивач, вправі нараховувати інфляційні втрати та 3% річних на протязі останніх трьох років, що передували виконанню зобов`язання.

Враховуючи те, що відповідач виконав свої зобов`язання 09.10.2018, тому позивач мав би право нараховувати санкції визначені ч.2 ст.625 ЦК України на протязі останніх трьох років, тобто з 09.10.2015, а тому до періоду, який передує 09.10.2015 має бути застосовано наслідки пропуску строку позовної даності.

Крім того, як вбачається із наданої позивачем копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.10.2018, відповідачем здійснювалось погашення боргу частинами починаючи з 23.03.2017, що свідчить про неправильність розрахунків 3% відсотків річних та інфляційних, так як вони здійсненні без урахування ухвали суду про зміну способу і порядку виконання рішення та часткових платежів.

Також, згідно матеріалів виконавчого провадження на протязі листопада 2015 року по травень 2017 року з відповідача стягувався борг за рахунок звернення стягнення із заробітної плати, яку останній отримував під час роботи у ПП «Конекс» на посаді водія відділу логістики.

Як вбачається із розрахунку 3% річних та втрат від інфляції часткове погашення боргу не враховано позивачем, що суперечить закону.

Просить провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення із відповідача 3% річних за невиконання грошового зобов`язання, закрити, оскільки є рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмовити в позові в частині стягнення витрат від інфляції.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 15.11.2010 у справі №2-7455/2010 було розглянуто позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення позики на підставі боргової розписки від 26.05.2010, позов було задоволено, та стягнуто з ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 79099,00 гривень, а також проценти за користування коштами в розмірі 44295,44 гривень (а.с.10).

Таким чином, суду є підтвердженим, що правовідносини з приводу позики у 10000 доларів США були вирішені шляхом постановлення судового рішення, а порушене право позивача відновлене, шляхом стягнення відповідної суми коштів за позикою з відповідача.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2014 змінено спосіб та порядок виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 15.11.2010 по справі № 2-7455/10, а саме - стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , щомісячно, грошові кошти в розмірі 5000 грн до повного стягнення грошових коштів в сумі 79099 грн, проценти за користування коштами в сумі 44295,44 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 1233,94 грн, витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн, на правову допомогу у сумі 500 грн (а.с.77).

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 15.11.2010 року у справі №2-7455/2010 є виконаним в повному обсязі, що стверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 17.10.2018 (а.с.11).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06.02.2020 у справі 128/752/19 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 26.05.2010 в сумі 198971,59 грн. та 3-х відсотків річних в сумі 24930 грн. та судових витрат.

За змістом ст. 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі 130/2604/18.

Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача, щодо стягнення 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання, задоволенню не підлягають, оскільки є рішення суду у справі 128/752/19 від 06.02.2019, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, щодо стягнення втрат від інфляції, задоволенню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд приймає рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 524, 533, 625, 1048, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 04 червня 2024 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя І.О.Ратушняк