ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6367/24
провадження № 2/753/5190/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Гусак О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про забезпечення позову його позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Заява обгрунтована тим, що отримані у борг кошти ОСОБА_2 були отримані в інтересах сім`ї, а тому мають бути повернути подружжям. Кошти у повному обсязі у встановлений термін до 31 грудня 2023 року повернуті не були, що зумовило порушення прав ОСОБА_1 та звернення за захистом до суду. На території м. Києва у ОСОБА_2 наявний лише 1 об`єкт нерухомого майна: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , а у ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_2 . Невжиття заходів забезпечення позову може призвести призведе до відчуження єдиного нерухомого майна на території м. Києва відповідачами, що ускладнить виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист прав позивача при розгляді спору про стягнення боргу. Посилаючись на наведене, просив накласти арешт на майно: квартиру загальною площею 67,7 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, що належать на праві власності ОСОБА_2 , заборонити ОСОБА_2 , а також будь-яким державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, усім посадовим особам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії, спрямовані на зміну власника, поділ, об`єднання, зміну інших характеристик, передачу третім особам будь-яких речових прав, щодо об`єкту нерухомого майна квартири загальною площею 67,7 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, накласти арешт на майно: квартиру загальною площею 107,3 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, що належать на праві власності ОСОБА_3 , заборонити ОСОБА_3 , а також будь-яким державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, усім посадовим особам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії, спрямовані на зміну власника, поділ, об`єднання, зміну інших характеристик, передачу третім особам будь-яких речових прав, щодо об`єкту нерухомого майна - квартири загальною площею 107,3 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Вивчивши матеріали поданої заяви, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частини 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20, провадження № 61-17180св20, указав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Таким чином, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі, зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тобто в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому відповідно до вимог частини 3 статі 12, частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Заявник просить накласти арешт на дві квартири відповідачів, які належать їм на праві власності, із забороною його відчуження, при цьому не надає доказів належної оцінки (вартості) цього майна, а саме квартир.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відсутність доказів вартості майна, позбавляє суд можливості дійти висновку про співмірність та адекватність заходу забезпечення, який просить застосувати позивач заявленим ним у майбутньому позовним вимогам.

У заяві про забезпечення позову позивач не наводить даних про відсутність у відповідачів офіційних джерел доходів.

Сам факт того, що відповідачі у добровільному порядку грошові кошти не відшкодовують та можуть відчужити належне їм майно не свідчить про те, що відповідачі будуть ухилятись від виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Переконливих доказів ймовірності відчуження майна на користь інших осіб чи здійснення інших дій, що значно зменшить вартість майна, заявником суду не надано, а тому не є обґрунтованими для забезпечення позову та не підтвердженими доказами наявність фактичних обставин, за яких існує ризик відчуження майна.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову - вона ґрунтується лише на особистому припущені позивача щодо унеможливлення виконання рішення суду. При цьому, позивачем не подано жодних доказів в обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову, в той час як відповідно до вимог законодавства обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Посилання позивача на невиконання боржником умов договору, як на підставу для задоволення заяви про забезпечення позову, не може бути прийнято до уваги, оскільки беззаперечно не свідчить про невиконання відповідачем рішення суду, ухваленого за результатами розгляду справи.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснення судом, зокрема, з урахуванням співмірності та співвідношенням прав (інтересів), про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створить перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (Висновок Верховного Суду у постанові від 7 червня 2022 року у справі № 127/25378/21).

Заявник вказав все майно, яке належить відповідачам та яке просить заборонити відчужувати, але не надав інформації про майновий стан відповідачів. Відсутність цих відомостей унеможливлює вирішення питання щодо забезпечення позову з додержанням принципу співмірності позовних вимог.

Отже, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність заходу забезпечення позову, який просить застосувати позивач, заявленим позовним вимогам, а також оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду, суд уважає, що позивачем, заявлено недостатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

При цьому, сам факт існування спору між сторонами не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням наведених вище критеріїв, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позикивідмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: