ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року

м. Київ

справа № 354/389/23

провадження № 61-16318св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Гірське повітря» Міністерства охорони здоров?я України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 червня

2023 року у складі судді Ваврійчук Т. Л. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року у складі колегії суддів:

Луганської В. М., Баркова В. А., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Гірське повітря»

Міністерства охорони здоров?я України» (далі - ДЗ «Гірське повітря») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 09 вересня 2011 року згідно з наказом № 46-к позивачка була прийнята на роботу на посаду сестри медичної палатної

з випробувальним терміном 3 місяці, а 01 січня 2012 року переведена на постійне місце роботи.

08 лютого 2023 року відповідач видав наказ № 11/к/тр, яким звільнив

ОСОБА_1 з роботи з 07 грудня 2022 року згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин.

Позивачка вважала, що наказ від 08 лютого 2023 року № 11/к/тр винесений

з порушенням норм КЗпП України, статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та норми Конституції України про право на працю, оскільки при звільненні порушено норми статей 148, 149 КЗпП України, якими передбачено, що дисциплінарне стягнення за вчинення порушення трудової дисципліни застосовується безпосередньо за виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення та не пізніше шести місяців з дня його вчинення, а перед застосування стягнення уповноважений орган повинен зажадати від порушника письмові пояснення.

Крім того, зазначила, що неправомірними діями відповідача, які полягають

у незаконному звільненні з роботи, їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 90 000,00 грн.

ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати наказ від 08 лютого 2023 року № 11/к/тр про звільнення та поновити її на роботі з часу звільнення; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 40 200,00 грн та моральну шкоду в розмірі 90 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 червня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Змінено дату звільнення ОСОБА_1 , сестри медичної, зазначену в наказі

ДЗ «Гірське повітря» від 08 лютого 2023 року № 11/к/тр, з 07 грудня 2022 року на 08 лютого 2023 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка у період з 08 грудня 2022 року до 08 лютого 2023 року була відсутня на роботі без поважних причин. Позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин своєї відсутності на роботі

в період з 08 грудня 2022 року до дня звільнення, в тому числі будь-яких доказів, що засвідчують факт звернення до відповідача із заявами про надання відпустки чи звільнення з роботи за власним бажанням.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що застосування до позивачки дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України (за прогул) є законним і обґрунтованим. Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування грошової компенсації моральної шкоди є похідними від вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, суд дійшов висновку, що зазначені вимоги також не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції, врахувавши правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 307/3549/16-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 578/62/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 462/993/17, від 03 травня 2022 року у справі № 759/10779/20, від 03 травня 2022 року

у справі № 759/10779/20, про те, що працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, лише у день видання наказу роботодавця, або

у будь-який наступний день за днем видання наказу про звільнення, дійшов висновку, що встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 порушень трудової дисципліни у вигляді прогулу є підставою для звільнення з роботи за пунктом

4 частини першої статті 40 КЗпП України, проте зазначення в наказі ДЗ «Гірське повітря» від 08 лютого 2023 року № 11/к/тр про звільнення ОСОБА_1 дати припинення трудових відносин з 07 грудня 2022 року не відповідає зазначеним положенням КЗпП України та висновкам Верховного Суду, а тому за встановлених обставин днем звільнення позивачки з роботи необхідно вважати дату винесення наказу про звільнення, тобто 08 лютого 2023 року.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 червня 2023 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

12 листопада 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 червня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року й ухвалити нове рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що пояснення щодо відсутності на роботі

у позивачки не відбиралися. Вказує, що умовами роботи позивачки не визначено її постійне місце роботи із зазначенням періоду часу перебування

в конкретному місці. Уведення на території України воєнного стану та наявність загрози життю і здоров?ю є поважною причиною відсутності працівника на роботі. Оскаржуваний наказ не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки у ньому не зазначено всіх обставин вчинення працівником дисциплінарного проступку, коли саме мав місце прогул чи прогули, за який період та в яких роках. Відповідач видав спірний наказ про звільнення поза межами строку для застосування дисциплінарного стягнення.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом

в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених

у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі

№ 235/5659/20, від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17, постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15 (пункт

1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 поновленострок на касаційне оскарження рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 червня 2023 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року. Відкрито касаційне провадження

у справі та витребувано її матеріали з Яремчанського міського суду Івано-Франківської області.

26 січня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДЗ «Гірське повітря».

Згідно з наказом ДЗ «Гірське повітря» від 08 лютого 2023 року № 11/к/тр ОСОБА_1 звільнено з 07 грудня 2022 року з посади сестри медичної за прогул без поважних причин, згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Підставою звільнення зазначено: доповідна записка сестри медичної старшої

ОСОБА_3 від 08 грудня 2022 року; доповідна записка інспектора з кадрів

ОСОБА_4 від 18 січня 2023 року; акти про відсутність на роботі ОСОБА_5 ; письмові пояснення ОСОБА_6 від 20 грудня 2022 року; листи-прохання про надання письмових пояснень від 09 грудня 2022 року, від 15 грудня 2022 року,

від 20 грудня 2022 року; витяг з протоколу від 01 лютого 2023 року № 1 профспілкового комітету. У вказаному наказі є підпис ОСОБА_1 про ознайомлення без зазначення дати.

Із доповідної старшої медичної сестри ДЗ «Гірське повітря» ОСОБА_7 від

08 грудня 2022 року відомо, що ОСОБА_1 після лікарняного з 02 грудня 2022 року до 06 грудня 2022 року не вийшла на чергову зміну 08 грудня

2022 року, зі слів її матері, вона виїхала за кордон, про що старшу медичну сестру особисто повідомлено не було.

Згідно з доповідною інспектора з кадрів ДЗ «Гірське повітря» Т. Йосипчук від

18 жовтня 2023 року, комісія санаторію встановила, що сестра медична

ОСОБА_1 з 08 грудня 2022 року до дня написання доповідної на роботі не з`являлась. На зв`язок із старшою медичної сестрою ОСОБА_7 та кадровою службою не виходила, пояснень особистих не надавала. Зі слів матері позивачки ОСОБА_6 , яка принесла пояснення, її дочка ОСОБА_1 виїхала за кордон і просить звільнити її за власним бажанням. Комісія період відсутності ОСОБА_1 оформила актами про відсутність медичної сестри на роботі. Неодноразово на домашню адресу ОСОБА_1 було направлено листи

з проханням надати письмові пояснення.

В актах від 08 грудня 2022 року, від 09 грудня 2022 року, від 13 грудня 2022 року,

від 14 грудня 2022 року, від 19 грудня 2022 року, від 23 грудня 2022 року, від

28 грудня 2022 року, від 29 грудня 2022 року, від 03 січня 2023 року, від 08 січня 2023 року, від 13 січня 2023 року комісія з працівників ДЗ «Гірське повітря» зафіксувала факт відсутності позивачки на роботі без повідомлення про причини невиходу на чергування з 09:00 год 08 грудня 2022 року до 09:00 год

09 грудня 2022 року; з 09:00 год 13 грудня 2022 року до 09:00 год 14 грудня

2022 року; з 09:00 год 18 грудня 2022 року до 09:00 год 19 грудня 2022 року;

23 грудня 2022 року; 28-29 грудня 2022 року; з 09:00 год 02 січня 2023 року до 09:00 год 03 січня 2023 року; з 09:00 год 07 січня 2023 року до 09:00 год 08 січня 2023 року; з 09:00 год 12 січня 2023 року до 09:00 год 13 січня 2023 року.

09, 15 і 20 грудня 2022 року відповідач направляв на адресу ОСОБА_1 листи із проханням надати письмові пояснення щодо причин своєї відсутності на роботі протягом доби (у період з 09:00 год до 09:00 год) 08-09 грудня 2022 року, 13-14 грудня 2022 року та 18-19 грудня 2022 року.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_6 , які зареєстровані

у ДЗ «Гірське повітря» 20 грудня 2022 року, її донька ОСОБА_1 була відсутня на роботі з 08-09 грудня 2022 року та 13-14 грудня 2022 року у зв`язку

з необхідністю термінового лікування зору. З`явилась можливість виїхати за кордон безкоштовно, через відсутність світла і зв`язку повідомити не було можливості. Виїзд був вночі за рахунок сторонніх осіб безкоштовно.

З урахуванням викладеного просила взяти до уваги становище її доньки та, зважаючи на військовий стан в Україні, дозволити їй звільнитись за власним бажанням.

Згідно з протоколом № 1 засідання профспілкового комітету ДЗ «Гірське повітря» від 01 лютого 2023 року прийнято рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України (у зв`язку з прогулами без поважних причин) та ненадання нею ніяких письмових пояснень.

08 лютого 2022 року відповідач направив на адресу позивачки повідомлення про звільнення з роботи із копією наказу від 08 лютого 2023 року № 11/к/тр,

в якому одночасно зазначено про необхідність з`явитися до інспектора з кадрів ДЗ «Гірське повітря» для отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з описом вкладення, з відміткою «адресат відмовився».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання

з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (частини перша-друга статті 149 КЗпП України).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадках прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) вказано, що «прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц)».

У постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 536/1755/20 (провадження № 61-21194св21) вказано, що «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті

40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку

з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження

з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, у пункті

4 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. При цьому власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі у день звільнення. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі

у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі здійснюється виходячи з конкретних обставин та наданих сторонами доказів. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних

є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника».

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18) вказано, що «визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом

4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи

з конкретних обставин.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі

з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази».

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не

є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17 (провадження № 61-188св21) та від

13 грудня 2023 року у справі № 621/2124/22 (провадження № 61-11016св23).

У справі, яка переглядається, установивши, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт відсутності позивачки на роботі з 07 грудня 2022 року до 08 лютого 2023 року, а поважність причин відсутності на робочому місці позивачка не довела, тобто здійснила прогули в розумінні пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення і поновлення її на роботі. Відповідно

є правильним і висновок судів першої і апеляційної інстанції про відмову

в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, як похідних.

Посилання позивачки на те, що відсутність її на роботі пов`язана з уведенням

в Україні військового стану у зв`язку з військовими діями на території України, що, на її думку, свідчить про поважність причин, є безпідставними, оскільки згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», в редакції, чинній на час звільнення позивачки з роботи,

смт Ворохта Івано-Франківської області (адреса місця знаходження відповідача) до переліку таких територій включено не було.

Безпідставними є аргументи заявника про недотримання відповідачем строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення здійснюється з дня виявлення не лише факту (події), а саме проступку. Виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обов`язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв`язку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника. Як правило, місячний строк обчислюється з дня закінчення службового розслідування, проведення перевірки тощо. Водночас роботодавець наділений правом застосувати дисциплінарне стягнення до працівника не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Подібний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від

20 червня 2018 року у справі № 516/268/15-ц (провадження № 61-14952св18) та від 11 вересня 2020 року у справі № 638/14690/18-ц (провадження

№ 61-1775св20).

Аргументи заявниці про неврахування висновків Верховного Суду, наведених

у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами першої й апеляційної інстанцій у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду у справах, наведених заявником у касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої й апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє

в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 червня 2023 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 червня

2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська