РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi головуючої суддi Панас О.В.,

при секретарі судового засідання Алексейчук Ю.М.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Рудики С.Ю.

представника третьої особи Самолюк І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він, ОСОБА_1 перебував у шлюбі з відповідачкою з 11 листопада 2006 року. Від спільного шлюбу у них є дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Рівненського міського суду від 18 травня 2012 року (спр. № 1715/7325/12) шлюб між ними розірвано. Дочка залишилася на проживання з ним. До цього часу дочка проживає з ним та знаходиться повністю на його утриманні тобто протягом останніх 11 років вихованням та забезпеченням всіх потреб дочки займається він. Відповідачка не приймає ніякої участі у вихованні дочки та ніколи не допомагала йому матеріально її утримувати. Позбавлення батьківських прав відповідачки в даному випадку необхідно здійснити для захисту прав та інтересів дочки як теперішніх так і майбутніх. Він не хочу щоб мати, яка не бажає сьогодні виховувати дочку, мала якісь в майбутньому матеріальні претензії до повнолітньої дочки.

Згідно уточнених позовних вимог просив позбавити громадянку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку міста Рівне, Рівненської області., РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав стосовно дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Рудика С.Ю., яка діє згідно ордеру серія ВК № 1101739 від 10.10.2023 підтримали позов в межах доводів позовної заяви. Просили позов задовольнити повністю.

Відповідачка ОСОБА_3 , про день, час та місце слухання справи повідомлялася рекомендованою кореспонденцією, в судове засідання не з`явилася повторно. З заявою про розгляд справи в її відсутність не зверталася, причину неявки суду не повідомила. Письмового відзиву на позов не подала. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України, проти чого не заперечила сторона позивача . Представник третьої особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р. у судовому засіданні підтримала висновок та вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ухвалою суду від 15.11.2023 р. відкрите загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання з участю сторін.

Ухвалою суду від 13.02.2024 р. постановлено закрити підготовче провадження та призначити розгляд позову по суті у судовому засіданні з викликом учасників справи.

Ухвалою суду на місця задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , із 11.11.2006 р. перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.05.2012року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно актового запису № 1127 зареєстрованого 29.05.2007 р. Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції. Згідно свідоцтва про народження батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Встановлено, що ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_7 17.11.2012 згідно актового запису № 1491, зареєстрованого 17.11.2012 р. Відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ».

З оглянутого судом Акту від 06.10.2023 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , затвердженого головою ОСББ ОСОБА_12 , вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі своїм батьком ОСОБА_1 та теперішньою дружиною ОСОБА_6 . Також відмічено, що вихованням, доглядом, забезпеченням дочки ОСОБА_13 займався батько і його теперішня дружина, а біологічну маму ніколи не бачили.

Зазначений доказ суд оцінює критично з тих підстав, що він не відповідає вимогам ЦПК, зазначені особи судом не заслуховувалися, акт не містить в собі обґрунтованих посилань щодо обставин, які в ньому констатовані як факти, зокрема підтвердження факту постійного проживання дитини з сім`єю батька, та участь матері у вихованні дитини.

У поданій до суду та дослідженій у судовому засіданні характеристики, виданої Рівненським ліцеєм № 1 за № 144 від 05.10.2023 року , зазначено, що вихованням дочки ОСОБА_13 займається виключно батько, ОСОБА_1 , який у початкових класах приводив та забирав дитину зі школи, зараз постійно цікавиться досягненнями своєї дочки, проявляє активну участь в організації позашкільних та позакласних заходах».

З оглянутої судом постанови Рівненського міського суду від 26.01.2023 року у справі № 569/1000/23 вбачається, що відповідачку ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до ч.1 ст. 184 КУпАП та накладено стягнення у виді попередження. У вказаній постанові зокрема зазначено, що ОСОБА_4 16.12.2022 року об 00.43 год в АДРЕСА_3 ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання та життя, а саме не доглядає за дітьми, залишає вдома без нагляду.

Окрім того, з долучених письмових доказів встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 притягувалася до кримінальної відповідальності за дрібні крадіжки, що підтверджується оглянутими копіями вироку Рівненського міського суду від 06.07.2015 року у справі № 5569/7677/15-к про притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 185 КК України, вироку Рівненського міського суду від 29.07.2016рокуусправі № 569/6983/16-к притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України.

З даних вироків вбачається, що при призначенні покарання ОСОБА_3 враховано як пом`якшуючі покарання обставини наявність на утриманні малолітніх дітей.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , який приходиться батьком відповідачки, показав, що матір неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає з ним, місяцями не буває вдома, виносить з хати речі. З часу засудження ОСОБА_3 вихованням дитини займається батько.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка приходиться позивачу дружиною, суду показала, що ОСОБА_3 вихованням доньки не займається. До дідуся , де мешкає мама, після смерті бабусі, в гості не ходить продовж 3,6 років. Мали місце факти крадіжки матір`ю речей дитини, з даного приводу до міліції не зверталися.

Із Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету РМР № 08-292 від 12.02.2024 року вбачається, що батько ОСОБА_1 , 1983 р.н., з донькою ОСОБА_13 , дружиною ОСОБА_14 та донькою ОСОБА_15 проживає за адресою: АДРЕСА_4 . За місцем проживання сім`ї створені належні умови для виховання і розвитку дітей. ОСОБА_13 забезпечена усім необхідним для навчання та загального розвитку. ОСОБА_4 навчається у Рівненському ліцеї № 1 Рівненської міської ради. Відповідно до інформації закладу, вихованням дитини займається виключно батько, ОСОБА_1 , який у початкових класах приводив і забирав дитину зі школи, зараз постійно цікавиться досягненнями своєї доньки, проявляє активну участь в організації позашкільних та позакласних заходів. Він бере на себе всі витрати для навчання дитини. Неповнолітня ОСОБА_4 надала службі у справах дітей письмове пояснення, в якому вказала, що не заперечує проти позбавлення своєї матері ОСОБА_3 батьківських прав. Дитина пояснила, що проживає в повноцінній сім`ї, її вихованням та утриманням займаються тато ОСОБА_16 та мама ОСОБА_14 . Питання про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_4 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 25.01.2024. Комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи прийняла рішення рекомендувати органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради надати висновок до Рівненського міського суду про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_13 . Враховуючи вищевикладені факти, керуючись ст. 19 та ст.164 Сімейного кодексу України, вважають за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, наданий суду та досліджений в судовому засіданні висновок органу опіки та піклування містить в собі інформацію про те, що мати ОСОБА_3 , 1987 р.н., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 . За вказаною адресою вона не проживає, місце ОСОБА_17 та засоби зв`язку з нею не відомі. Ні висновок органу опіки, ні будь-який інший поданий до суду доказ не містить інформації щодо зареєстрованого місця проживання неповнолітньої дитини.

Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не вмотивований, оскільки не вбачається, що орган опіки проводив будь-яку роботу щодо встановлення місця проживання /перебування матері, її матеріального стану, її відношення до виховання та утримання дитини, тобто рішення прийнято виключно на підставі документів, отриманих в ході перевірки заяви батька та оцінки його участі у вихованні дочки. За таких обставин, суд вважає, що висновок органу опіки і піклування є не вмотивованим та не обгрутований належними доказами.

Суду не надано доказів та судом не встановлено виключних та надзвичайних обставин, які б свідчили про недобросовісність матері та її умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Достовірних доказів того, що відповідачка не намагалася спілкуватися з дитиною не встановлено, а також не встановлено, що відповідачка не цікавиться життям дочки, на що посилався позивач. Навпаки, з досліджених судом письмових доказів вбачається, що як мінімум до 2016 року на її утриманні були неповнолітні діти. Будь-яких належних та допустимих доказів постійного проживання з позивачем, та перебування на утриманні позивача неповнолітньої дитини з 2012 року, судом не встановлено. Доказів притягнення відповідачки до відповідальності за невиконання обов`язків щодо виховання доньки (ст..184 КУпАП), не встановлено.

Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав є її ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав»(далі - Постанова), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг урегульовано ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 № 1871-1Х.

Відповідно до Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановю КМ України від 07.02.2022 № 265, п.16 - місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини.

Згідно з ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-1У, місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

ОСОБА_4 , 25.05.2007 року, досягла 14 років 25.05.2021 року, з цього часу набула право на самостійний вибір проживання з одним із батьків, які проживають окремо. В судовому засіданні позивачем не надано та судом не здобуто доказів, що відповідачка грубо нехтувала своїми батьківськими обов`язками, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини протягом всіх років після розірвання шлюбу між сторонами. Так, судом встановлено, що має місце негативна поведінка матері у суспільстві, проте це не вплинуло негативно на свідомість дитини, її поведінку. За таких обставин, суд не вбачає підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітньої дочки, оскільки суду не надано доказів та судом не встановлено виключних та надзвичайних обставин, які б свідчили про недобросовісність матері та її умисне ухилення від виконання батьківських обо`язків, а відтак позовна заява до задоволення не підлягає за недоведеністю позовних вимог.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відтак, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 слід попередити про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та покласти на орган опіки та піклування в особі Рівненської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем - ОСОБА_3 .

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 150, 153, 164,165 СК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав, відмовити .

Попередити ОСОБА_3 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та покласти на орган опіки та піклування в особі Рівненської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем - ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа: Служба у справах дітей - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, місцезнаходження: м. Рівне, вул. Поштова, 2, . Повний текст рішення виготовлено 30.05.2024

Суддя О.В.Панас