cправа № 367/1993/20
провадження №: 2/752/291/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2024 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів через нецільове витрачення, внесення аліментів на особистий рахунок дітей у відділені Державного ощадного банку України, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 , звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів через нецільове витрачення, внесення аліментів на особистий рахунок дітей у відділені Державного ощадного банку України.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18.05.2020, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів через нецільове витрачення, внесення аліментів на особистий рахунок дітей у відділені Державного ощадного банку України, передано на розгляд Голосіївського районного суду м. Києва.

У вересні 2020 вищезазначена цивільна справа надійшла на адресу Голосіївського районного суду м. Києва.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 2000 ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу народилось двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2008 позовні вимоги були задоволені повністю та з ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини всіх доходів, починаючи з 01.11.2008 щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25.12.2008 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Змінено рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2008, а саме: стягнуто аліменти у розмірі частини всіх доходів відповідача на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 01.11.2008 до досягнення повноліття донькою ОСОБА_4 . В решті рішення залишено без змін. На виконання вищезазначеного рішення суду 21.10.2010 видано виконавчий лист. Позивач провів заходи для встановлення місця перебування ОСОБА_2 та малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , але встновити їх місцеперебування не представилось можливим. Позивач вважає, що неодноразова, без видимих підстав, зміна місця проживання, для чого необхідні чималі кошти, без повідомлення виконавчої служби відповідного району м. Києва та батька дітей, ухилення від звітування про використання аліментів свідчить про нецільове використання аліментних платежів.

Враховуючи викладене, позивач просить зменшити розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1/3 частини всіх доходів, починаючи з дати подання позовної заяви, щомісячно до досягнення повноліття доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із перерахуванням аліментів на особисті рахунки дітей у відділенні Дерржавного ощадного банку України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.09.2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів через нецільове витрачення, внесення аліментів через нецільове витрачення, внесення аліментів на особистий рахунок дітей у відділенні Державного ощадного банку України, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не подав відзив на позовну заяву.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом частини першої статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.

Згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі з 2000 року.

В період шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що зробелно відповідний актовий запис № 1385.

У вказаному свідоцтві батьками зазначено: мати - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 24.02.2005, про що зробелно відповідний актовий запис № 295.

У вказаному свідоцтві батьками зазначено: мати - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_1 .

Через чинення ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні та участі у вихованні дітей батьком ОСОБА_1 , дідусем ОСОБА_8 та бабусею ОСОБА_9 Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією було видане Розпорядження № 1381 від 11.09.2008 наступного змісту: на підставі ст. 158 СК України, розглянувши заяву громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , про встановлення їм обов`язкових днів та годин для побачень та участі у вихованні малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають з матірю, та враховуючи висновок Опікунської ради Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 27.08.2009 (п. 1.4 протоколу № 14) встановити громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наступний графік побачень, без присутності матері, громадянки ОСОБА_2 , з малолітніми ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: кожного вівторка та четверга з 19.00 до 20.00 год., неробочі дні: кожну суботу з 09.00 год. по 20.00 год., у святкові дні: 1 січня з 16.00 год. по 20.30 год., 8 січня з 16.00 по 20.00 год., 14.09 - з 9.30 год. по 12.00 год.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2008 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини всіх доходів, посинаючи з 01.11.2008 щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 25.12.2008 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2008, зазначивши про стягнення аліментів у розмірі частини всіх дозодів відповідача на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 01.11.2008 до досягнення повноліття дочки ОСОБА_4 . В рештв рішення залишено без змін.

Згідно звідповіддю Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 20.10.2009 (вих. № 171-Л-2017) ОСОБА_1 у разі невиконання ОСОБА_2 Розпорядження № 1381 від 11.08.2008 рекомендовано звернутися до суду. А також зазначений той факт, що працівниками Служби у справах дітей проведено бесіду з громадянкою ОСОБА_2 щодо фактів, викладених в заяві ОСОБА_1 та ще раз роз`яснено чинне законодавство щодо участі у вихованні дітей батька, який проживає окремо.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2010 позов ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , третя особа Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація про визначення порядку спілкування з дитиною та інше - задоволено частково. Визначено ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 наступний порядок побачень без матері ОСОБА_2 з малолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : кожного вівторка та четверга з 19 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; в неробочі дні - кожну суботу з 9 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; в святкові дні - 1 січня з 16 години 00 хвилин до 20 години 30 хвилин, 8 січня з 16 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; 14 вересня - з 09 години 30 хвилин до 12 години 00 хвилин, 14 лютого - з 09 години 30 хвилин до 12 години 00 хвилин. Зобов?язано ОСОБА_12 повідомляти ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вищезазначеного рішення суду 21.10.2010 було видано виконавчий лист.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві від 11.01.2011 повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», постановлено виконавчий олист № 2-1000, виданий 21.10.2010 Шевченківським районним судом м. Києва повернути стягувачеві.

Згідно листа Оболонського районного управління Головного Управління МВС України в м. Києві № 52/Л-478 від 15.03.2012 при неодноразовій перевірці адреси реєстрації ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_2 , двері даної квартири ніхто не відчинив. Під час опитування сусідів було встановлено, що в квартирі з 20112 року та до часу перевірки ніхто не проживав. Вжитими заходами встановити місцезнаходження ОСОБА_2 та її малолітніх дітей ОСОБА_6 , 2003 року народження та ОСОБА_7 , 2005 року народження не представилось можливим.

З відповідей Головного управління освіти і науки № 16-1/22-16 від 23.03.2012 року та Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації Управління освіти № 2970 від 06.11.2012 року вбачається, що база даних про місце навчання дітей в навчальних закладах відсутня, тому надати відомості про навчання доньок заявника неможливо.

Відповіддю № Л-2153/1 від 28.01.2013 року Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації на запит ОСОБА_1 було повідомлено, що для з`ясування питання щодо цільового використання аліментів на утримання малолітніх доньок ОСОБА_13 , 2003 року народження, та ОСОБА_14 , 2005 року народження, матір дітей було запрошено до служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації. До служби ОСОБА_2 не явилася. Обстежити житлово-побутові умови проживання дітей за адресою: АДРЕСА_2 не виявилося можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив. Зі слів сусідки у вищевказаній квартирі діти не проживають.

У відповіді Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві № 67196/125/51/05-17 від 26.10.2017 року зазначено, що в ході відпрацювання заяви ОСОБА_1 щодо зникнення ОСОБА_2 разом із дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у невідомому напрямку працівниками поліції була неодноразово відвідана адреса: АДРЕСА_2 , де була зареєстрована ОСОБА_2 . В ході відвідувань двері ніхто не відчинив. Опитана сусідка пояснила, що ОСОБА_2 та її дітей вона особисто не знає, в квартирі приблизно 3-4 роки ніхто не мешкає, квартира порожня.

В ході телефонної розмови працівниками поліції (205-44-80) з працівниками телеканалу «МІ» було встановлено, що ОСОБА_2 на даному телеканалі не працює з 2013 року. За наданим ними номером мобільного телефона НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_2 , оператор мобільного зв`язку повідомив, що даний номер не обслуговується.

Проведеними заходами встановити місце перебування ОСОБА_2 та малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не представилось можливим.

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва із заявою про звернення до суду із поданням про винесення ухвали про розшук ОСОБА_2 та малолітніх дітей, в т.ч. із залученням до проведення виконавчих дій працівників поліції, а також вжити додаткових заходів щодо примусового виконання рішення, згідно з яким ОСОБА_2 є боржником.

Крім того, в заяві було повідомлено, що з 2009 року боржниця не проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується виходом 11.01.2011 року державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби. Встановлення місця перебування боржниці ОСОБА_2 зумовлено необхідністю виконання двох виконавчих проваджень, пов`язаних з малолітніми дітьми, відомості про місце проживання яких відсутні. Немає також відомостей про їх забезпечення, раціональність розподілу витрат за рахунок стягнених аліментів тощо.

Також, 30.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської Ради, де просив здійснити перевірку цільового витрачання аліментів за останні шість місяців ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_3 ).

У зв`язку із зверненням ОСОБА_1 , як платника аліментів, щодо забезпечення контролю за цільовим використанням коштів (аліментів) на дітей, Служба у справах дітей Бучанської міської ради своїм листом № 20- 08/424 від 05.12.2018 року запросила ОСОБА_2 з`явитися 21.12.2018 року в Службу у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради для надання вичерпних пояснень по вищезазначеному питанню. Даний виклик ОСОБА_2 було проігноровано, пояснень щодо цільового використання аліментів, що сплачуються ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх доньок, не надано, що підтверджується відповіддю Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради № 20-08/71 від 12.02.2019 року.

06.08.2019 ОСОБА_1 подав скаргу на адресу Служби у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації з приводу бездіяльності Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради стосовно вжиття заходів щодо перевірки цільового використання аліментів, поклавши цей обов`язок на самого платника.

04.09.2019 року та 19.09.2019 року представниками Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради за адресою: АДРЕСА_4 були здійснені виходи з метою здійснення інспекційного відвідування з метою контролю витрачання аліментів на утримання дітей ОСОБА_6 , 2003 року народження, та ОСОБА_7 , 2005 року народження. Однак під час здійснення відвідування двері ніхто не відчинив.

З відповіді Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради № 20-08/303/1 від 26.09.2019 року слідує, що службою було повторно направлене повідомлення на адресу ОСОБА_2 щодо необхідності проведення інспекційного відвідування для перевірки цільового використання аліментів.

Відповідно до частини першої статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до положень частин першої та другої статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з положеннями статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Крім того, відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Право на звернення до суду з позовом про встановлення нецільового використання аліментів передбачене положеннями статті 186 СК України, за змістом якої контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Тобто, обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів.

Разом з тим, статтею 19 СК України передбачена участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів.

Порядок здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину затверджено наказом Міністерства соціальної політики України від 15 листопада 2018 року № 1713, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 січня 2019 року за № 102/33073 (далі - Порядок).

Так, вказаним Порядком встановлено, що: у ході проведення інспекційного відвідування здійснюється обстеження умов проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб. При цьому береться до уваги розмір аліментів, що сплачуються на дитину (пункт 8 Порядку); у разі якщо розмір аліментів, що сплачується на дитину, не перевищує розміру двох прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку (на кожну дитину), оцінюється рівень забезпечення базових потреб дитини, а саме: забезпечення харчуванням, необхідними ліками у разі потреби, одягом та взуттям відповідно до сезону, іграшками та іншими засобами для розвитку та навчання дитини відповідно до її віку (пункт 9 Порядку); у разі якщо розмір аліментів складає понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину), підтвердженням цільового використання аліментів на дитину можуть бути: наявність облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; відкриття на ім`я дитини банківського рахунку; витрати на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації тощо (пункт 10 Порядку); під час проведення інспекційного відвідування звертається увага на зовнішній вигляд дитини, її загальний стан та самопочуття, інші ознаки, що можуть свідчити про неналежний рівень задоволення її індивідуальних потреб з урахуванням віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку (хворобливий вигляд, невідповідність ваги та зросту віку дитини, занедбаність, відсутність продуктів харчування тощо) (пункт 11 Порядку); у разі якщо дитина досягла такого віку та рівня розвитку, що може висловити свою думку, проводиться бесіда з дитиною з метою з`ясування рівня задоволення її індивідуальних потреб, зокрема у харчуванні, забезпеченні необхідним одягом, іншими речами та засобами, необхідними для її належного догляду та розвитку (пункт 12 Порядку).

При цьому, пунктом 14 Порядку встановлено, що чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування.

Згідно з пунктом 15 Порядку протягом 5 робочих днів після проведення інспекційного відвідування складається висновок за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину за формою згідно із додатком до цього Порядку, копії якого, завірені в установленому порядку, надсилаються рекомендованими листами з повідомленням про вручення платнику та одержувачу аліментів. У разі неотримання копії висновку поштою платник та одержувач аліментів мають право звернутися за його отриманням до служби у справах дітей.

Отже, факт нецільового витрачання аліментів може бути виявлено також у ході перевірки органом опіки та піклування та відображено у складеному ним висновку.

Матеріали справи не містять висновку Органу опіки та піклування щодо встановлення факту нецільового використання аліментів відповідачкою. Надані позивачем до суду копії звернень до Оболонського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві, Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Головного управління освіти і науки, Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, Служби у справах дітей та сім?ї Бучанської міської ради в розумінні статті 80 ЦПК України не є достатніми доказами щодо предмету позову. Такі документи не є актами компетентного державного органу, які містять складений у передбаченому законом порядку висновок про нецільове використання аліментів, а отже не можуть слугувати засобом підтвердження обставин, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином визначена Сімейним кодексом правова конструкція обов`язку з утримання дитини стосовно того з батьків, хто проживає окремо від дитини, включає у себе обов`язок зі сплати аліментів на утримання дитини, а також обов`язок фінансування додаткових витрат на дитину.

Виходячи з положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, положення ст. 192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення.

При цьому, частиною 3 ст. 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі.

Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази щодо розміру доходу ОСОБА_1 , в зв`язку з чим у суду відсутня процесуальна можливість обчислити розмір аліментів, сплачених позивачем за зазначений ним період згідно з рішенням суду у розмірі від доходу позивача. Внаслідок наведених обставин неможливо співвіднести реальний розмір аліментів, які мав сплатити позивач, з витратами відповідачки на утримання дітей.

В матеріалах справи відсутній висновок Органу опіки та піклування з приводу виявлення факту нецільового використання аліментів відповідачкою, що також спростовує позовні вимоги ОСОБА_1 .

Таким чином, позивачем не доведено у передбачений законом спосіб факт нецільового використання аліментів, доводи ОСОБА_1 зводяться до припущень стосовно нецільового використання відповідачкою аліментів, а суд не уповноважений вважати доведеними обставини на підставі припущень, а тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Стосовно позовних вимог про перерахування аліментів на особисті рахунки дітей у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення повноліття доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід зазначити, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів стосовно того, що на ім?я дітей відкриті відповідні рахунки в зазначеному ним банку. Крім того, ці вимоги є похідними від підтвердження факту нецільового використання аліментів, а тому у зв`язку з недоведеністю попередньої позовної вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів через нецільове витрачення, внесення аліментів на особистий рахунок дітей у відділені Державного ощадного банку України - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Мазур