Справа № 216/2916/23
провадження №2/216/487/24
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2024 року Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Бутенко М.В.
секретаря судового засідання Кравець А.С.
без участі сторін та без застосування технічного запису
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради про позбавлення батьківських прав , -
В провадженні Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради про позбавлення батьківських прав.
Свою позовну заяву мотивує наступним: позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, Від даних відносин у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є його батьком, про що свідчить запис у свідоцтві про народження дитини. Після народження дитини відносини сторін спортилися і вони розійшлися. З часу припинення відносин, позивачка з відповідачем не бачилась, про його життя нічого не знає. Перш за все, вказане обумовлюється байдужістю зі сторони відповідача. Враховуючи те, що спільному сину сторін вже майже 7 років, з часу припинення відносин, сторони майже ніколи не бачились, не кажучи вже про відсутність спілкування один з одним. Дитина зареєстрована з позивачкою за адресою АДРЕСА_1 , однак в зв`язку з війною в країні, позивачка була вимушена з сином покинути країну та переїхати до Польщі. З моменту народження сина, позивачка фактично виховує його одна, вона створила усі умови для сприятливого виховання та життя дитини. Власноруч задовольняє усі матеріальні потреби, які стосуються дитини. Відповідач же, у свою чергу, ухилявся від свого обов`язку, що стосується сина. Уникає спілкування, побачень та участі у його вихованні. Оскільки відповідач добровільно не надавав матеріальної допомоги на виховання дитини, позивачка зверталася до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу від 16.03.2023 року, було видано судовий наказ по справі №216/1268/23 згідно з яким було стягнено зі ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття.
Таким чином, звертаючись з даним позовом до суду, позивачка хоче звернути увагу суду на відсутність бажання відповідача у спілкуванні з дитиною, відверте ігнорування у забезпеченні, хоча б елементарними речами свого сина, відсутність бажання працювати, розвиватись як особистість, розвивати сімейні відносини.
Така байдужість і позиція відповідача унеможливлюють гармонійний розвиток сім`ї, нормальний розвиток та позитивні емоції дитини. Відповідача взагалі не можна віднести до категорії «людини - сім`янина». Цьому сприяє не лише різні погляди сторін на життя, а й усе вказане вище.
Позивачка просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судове засідання, призначене на 20.05.2024 року, представник позивачки адвокат Щербачов А.П. не зявився, направив на адресу суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, просив слухати справу за його відсутністю, не проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в жодне судове засідання не з`явився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином за місцем свого реєстраційного обліку. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав відзиву на позов, не надав суду жодної заяви або клопотання про розгляд справи за його відсутністю або про відкладення справи, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди сторони позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Представник третьої особи - Виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради, органу опіки та піклування, в судове засідання 20.05.2024 року не з`явилася, раніше до матеріалів справи було подано висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.
Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , допитані в судовому засіданні 05.05.2024 року, вказували, що з сторони по справі не мешкають разом з тих пір, як їх син був ще малим, позивачка виховує та забезпечує сина самостійно.
Суд, вислухавши раніше представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи та, з урахуванням положень ч.1 ст.81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст.13 ЦПК України, згідно положень якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до наступного висновку.
У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Положеннями п.2 ч.164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, Від даних відносин у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є його батьком, про що свідчить запис у свідоцтві про народження дитини.
Сторони перестали мешкати однією сім`єю та підтримувати стосунки.
Згідно отриманих судом даних з Державної Прикордонної служби України, відповідач 09.11.2021 року пішохід перетинав кордон України, пункт пропуску КПВВ Каланчак.
30.05.2022 року, відповідач надавав позивачці нотаріально засвідчену згоду на вивіз дитини за кордон, згода була засвідчена нотаріусом у м. Ялта
Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу від 16.03.2023 року, було видано судовий наказ по справі №216/1268/23 згідно з яким було стягнено зі ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття.
Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (ч.ч.5,6 ст.19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.
Розглянувши 10.10.2023 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому Центрально-Міської районної у місті ради ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2023 року про відкриття провадження по цивільній справі за позовом гр. ОСОБА_1 до гр. ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було встановлено наступне.
Батьки малолітнього ОСОБА_7 , ОСОБА_1 те ОСОБА_2 , проживали разом, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі.
Після народження дитини позивач та відповідач спільно не проживають.
Станом на 10.10.2023 гр. ОСОБА_1 разом з сином, ОСОБА_8 , мешкає за межами України. Місце проживання батька дитини ОСОБА_2 , їй невідоме. Проте, відповідач надав гр. ОСОБА_1 нотаріально завірену згоду на виїзд сина у супроводі матері до Ізраїлю 30.05.2022 року на період до 30.05.2025 року.
Відповідно до ст. 164 СК України, підставами позбавлення батьківських прав є:
? ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; \
? жорстоко поводяться з дитиною;
? є хронічними алкоголіками або наркоманами;
? вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
?6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Жодна підстава для вирішення питання позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 не знайшла свого підтвердження за матеріалами позовної заяви.
Ураховуючи вищевикладене, керуючись ст.19 Сімейного кодексу України, виконком Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, вважає недоцільним позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, відсутні дані про наявності заборгованості відповідача за аліментами.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.
Позивачка в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням дитини, а саме: не цікавиться дитиною, не піклується про неї, абсолютно байдужий до сина, не приймає участь у його вихованні, що спростовується висновком виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 .
Таким чином, в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідача, оскільки вони не найшли своє підтвердження в судовому засіданні.
Ухиленням від виконання обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена положеннями п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.
Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї доньки в матеріалах справи відсутні.
Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача, не забезпечуватиме інтересів самої дитини.
Позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним.
З урахуванням вищевикладеного,суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.
На підставі ст.141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст.4, 76, 81, 89, 247, 264, 265, 280-283, 352-354 ЦПК України, суд -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: М.В. БУТЕНКО