Справа № 692/23/24
Провадження № 2/692/97/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року с-ще Драбів

Драбівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Левченко О.Л.,

за участю секретаря Савенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку.

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу будинковолодіння від 30 грудня 2004 року придбав у ОСОБА_3 в інтересах, якої діяла ОСОБА_4 , будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . В другому абзаці п.1 вказаного зазначено, що будинок із надвірними спорудами знаходиться на неприватизованій земельній ділянці.

У січні 2021 року позивач звернувся із заявою до Драбівської селищної ради Золотоніського району про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1494 га. Рішенням сесії Драбівської селищної ради Черкаської області від 19 лютого 2021 року, позивачу було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою у зв`язку з тим, що дана ділянка приватизована на ім`я ОСОБА_3 відповідно до рішення Драбівської селищної ради від 15.07.2004 № 20/17, видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 865385. Вказав, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Володимир-Волинський. Вважав, що разом з правом власності на будинок, до нього перейшло й право власності на земельну ділянку для його обслуговування, зазначивши, що обмежений у праві розпорядження цим майном, а тому змушений звернутися до суду із даним позовом оскільки іншим шляхом визнати право власності не має можливості. Тому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1494 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 09 січня 2024 року провадження у справі відкрите за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 08 лютого 2024 року за клопотанням сторони позивача витребувано у державного нотаріуса Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області та у Золотоніського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) докази.

Ухвалою суду від 22.03.2024р. замінено первісного відповідача Драбівську селищну раду Золотоніського району Черкаської областіна належного відповідача - ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 10.05.2024р. підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не прибули, позивач скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, де заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, судові витрати залишити за ним.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не прибув, натомість скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій проти задоволення позовних вимог не заперечував, клопотав про залишення судових витрат за позивачем.

Згідно положень ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому може бути прийнято судом.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно даних договору купівлі-продажу будинковолодіння від 13.12.2004р., зареєстрованого в реєстрі за № 4109, посвідченого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Бірюком О.В., ОСОБА_4 , що діє від імені ОСОБА_3 (продавець) продала, а ОСОБА_1 (покупець) придбав будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 8957171. Згідно абз. 2 п. 1 вказаного договору на земельній ділянці, яка не приватизована, розташовано один житловий будинок та господарські будівлі.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Драбівського виробничого підрозділу ЧООБТІ № 6365946 від 31.01.2005, власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний ОСОБА_1 , підстава: договір купівлі-продажу 4109 /13.12.2004р./ приватний нотаріус Бірюк О.В., форма власності: приватна, частка 1/1.

Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів № 467322 від 13.12.2004р. зареєстровано правочин № 353704, посвідчений приватним нотаріусом Бірюком О.В., предметом якого є будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Відчужувачем вказана ОСОБА_3 , набувачем - ОСОБА_1 .

Рішенням сесії Драбівської селищної ради від 19.02.2021р. № 5-159/VIII ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,1494 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що дана ділянка приватизована на ім?я ОСОБА_3 відповідно до рішення Драбівської селищної ради від 15.07.2004р. № 20/17, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 865385.

Відповідно до копії Державного акта серія ЯБ № 865385, виданого 16.02.2006р. на підставі рішення Драбівської селищної ради від 15.07.2004р. №20/17, ОСОБА_3 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1494 га у межах згідно з планом, яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0576.

Відповідно до висновку про вартість земельної ділянки ТОВ «Центр нерухомості України» від 03.01.2024р., вартість земельної ділянки площею 0,1494га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_3 , становить 44820,00 грн.

Згідно відповіді Приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Петраченка О.В. вих. № 81/02-14 від 11.05.2023, у реєстрах спадкових справ приватного нотаріуса відсутня інформація про заведення спадкової справи до майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка орієнтовно померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно даних повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 0 від 04.05.2023р. та № 2 від 24.01.2024р., 27 вересня 2013р. реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, 18 вересня 2006 року складено актовий запис № 372. Відомості про померлу особу: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ., відомості про заявника: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , видано свідоцтво серія НОМЕР_1 від 18.09.2006р.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 03.01.2019р., виданого Володимир-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області, ОСОБА_4 , що народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 у смт. Драбів, Драбівського району Черкаської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 66 років у м. Володимир-Волинський, Волинської області.

Згідно копії свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 , виданого 06.04.1973р. Драбівським райбюра ЗАГС Черкаської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 06 квітня 1973 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_6 .

Згідно даних повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 4 від 15.02.2024р. ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 та її батьками вказані ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75912698 від 21.02.2024р., за параметрами запиту ОСОБА_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформація у Спадковому реєстрі відсутня.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75912732 від 21.02.2024р. інформація щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відсутня.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За положеннями статті 2 ЦК України земельні відносини регулюються земельним законодавством.

Згідно ч. 1.2 ст 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (13 грудня 2004 року), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року по справі № № 689/26/17, якою підтверджено аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16.

Також Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42) вказала, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Згідно положень ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), одночасно переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою (пункт 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (пункти 8.16 і 8.17постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Право власності на спірну земельну ділянку площею 0,1494 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 посвідчено Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯБ № 865385 від 16 лютого 2006 року, що виготовлений на підставі рішення Драбівської селищної ради від 15.07.2004р. №20/17. Тобто право власності ОСОБА_3 набуто після укладення договору купівлі-продажу будинку 13.12.2004р. з ОСОБА_1 , хоча в цей час тривав процес приватизації нею цієї земельної ділянки.

Суд, проаналізувавши вищенаведені норми матеріального закону, приходить до висновку, що до ОСОБА_1 із набуттям права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 перейшло право власності на земельну ділянку, тому ОСОБА_1 має належати земельна ділянка площею 0,1494 га на якій розміщений будинок, тому суд визнає право власності на дану земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, а також факт визнання позову відповідачем, що є самостійною підставою для задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі, оскільки це не суперечить закону і не порушує права та інтереси сторін.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи клопотання позивача ОСОБА_1 , суд залишає судові витрати за позивачем.

Керуючись вищевикладеним, ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. 316, 316, 321, 328, 377 ЦК України, ст. 78, 120 ЗК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку площею 0,1494 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.О. Левченко