Справа № 522/4066/24-Е
Провадження № 2/522/3903/24
22 травня 2024 року м.Одеса
Приморський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді Суворової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УПРАВДОМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «УПРАВДОМ» звернулося 15.03.2024 року до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на постійній основі надає комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, ОСОБА_1 , як власниця квартири АДРЕСА_2 , порушує свої обов`язки щодо своєчасної оплати наданих їй послуг. На досудову вимогу та пропозицію щодо реструктуризації боргу відповідач відповідь не надав. Неоплата споживачами отриманих ними послуг призводить до неможливості проведення ТОВ «УПРАВДОМ» своєчасних розрахунків з постачальниками газу, що ставить під загрозу подальше постачання тепла в зазначеному будинку. ТОВ «УПРАВДОМ» є власником обладнання котельні та теплопунктів в багатоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , а також є власником нежитлових приміщень, в яких зазначене обладнання знаходиться. Згідно рахунків на оплату по квартирі загальна вартість наданих відповідачу послуг з опалення за період з 11.2021 по 01.2024 складає 49 187,11 грн. Незважаючи на те, що відповідач, як власник квартири фактично отримав від ТОВ «УПРАВДОМ» вказані послуги загальною вартістю 49 187,11 грн, жодних оплат їх вартості відповідачем здійснено не було. Відповідно, розмір заборгованості відповідача перед позивачем за надані комунальні послуги складає 49 187,11 грн. На підставі викладеного, ТОВ «УПРАВДОМ» звернувся до суду з позовом щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та стягнення пов`язаних з цим витрат.
Ухвалою суду від 20.03.2024 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 30.04.2024 року.
В судове засіданні представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач в судові засідання 30.04.2024 р. та 22.05.2024 р. не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток, про причини неявки суду не повідомила.
Суд вбачає, що станом на 22.05.2024 року відповідач сповіщалась належним чином про розгляд справи, проте відзиву на позов не подала.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України).
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 22.05.2024 року.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України про зобов`язання з повернення кредиту.
Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №367986868 від 29.02.2024 р. слідує, що ОСОБА_1 є власником квартири загальної площі 132,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2021 року (а.с.40).
ТОВ «УПРАВДОМ» є власником обладнання котельні та теплопунктів в багатоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , а також є власником нежитлових приміщень, в яких зазначене обладнання знаходиться, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9881728 від 20.02.2006 (а.с.10-11).
Позивач маючи чинну ліцензію на здійснення виробництва та постачання теплової енергії, а також на підставі договірних відносин з ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» на постійній основі здійснює закупівлю природного газу для виробництва та подальшого постачання теплової енергії споживачам, в тому числі власникам приміщень в будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
Вказане вище підтверджується наступними доказами: витяг з ЄДР по ТОВ «УПРАВДОМ» станом на 08.02.2024; витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9881728 від 20.02.2006, № 9866370 від 17.02.2006, № 9866469 від 17.02.2006; договір № ИД-97 про інвестування від 19.01.2005 та акт приймання-передачі від 21.12.2005 до нього; ліцензія на виробництво та постачання теплової енергії та розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 06.10.2017 № 923/А-2017; договір № 4611-НГТ-23 постачання природного газу від 06.09.2021; договір № 4166-ПСО (ТКЕ)-23 постачання природного газу від 16.09.2022; договір № 5958-(ТКЕ(23)-23 постачання природного газу від 02.10.2023.
ТОВ «УПРАВДОМ», як виконавець комунальних послуг має право на отримання оплати за надані ним комунальні послуги з постачання теплової енергії від споживачів цих послуг за адресою : АДРЕСА_3 .
Згідно з договором № ИД-97 про інвестування від 19.01.2005 та актом приймання-передачі до нього від 21.12.2005 ТОВ «Управдом» передано у власність обладнання котелень та теплових пунктів в багатоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
Протягом опалювальних сезонів 2021/2022, 2022/2023 та частини сезону 2023/2024 (за якими у відповідача є прострочена заборгованість по оплаті) ТОВ «УПРАВДОМ» надавав відповідачу послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується рахунком на оплату послуг ТОВ «УПРАВДОМ» за період з 11.2021 по 01.2024 (а.с.5).
Частина 1 ст. 901 ЦК України передбачає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
У ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказано, що до житлово-комунальних послуг належать: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.
Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.
У ч. 1 ст. 10 Закону вказано, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18.
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
Як слідує із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, за період з листопада 2021 року по січень 2024 року заборгованість відповідача за отримані житлово-комунальні послуги з опалення складає 49 187,11 грн.
Враховуючи вказане, ТОВ «УПРАВДОМ» проведено розрахунки станом на 11.03.2024 , згідно яких сума боргу відповідача складає 49 818,29 грн, з яких 49 187,11 грн основна сума боргу, 344,92 грн інфляційне збільшення боргу та 286,26 грн 3 % річних, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Вказані розрахунки здійснено з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в редакції станом на 29.12.2023 починаючи з 01.01.2024, що підтверджується розрахунком зазначених інфляційний витрат та 3 % річних (а.с.6).
Враховуючи вказане, на користь ТОВ «УПРАВДОМ» з відповідача необхідно стягнути суму боргу з урахуванням інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних у розмірі 49 818,29 грн.
10 серпня 2022 року вих.№ 10/08-4 за адресою: АДРЕСА_1 ТОВ «УПРАВДОМ» було направлено досудову вимогу, згідно якої відповідача було повідомлено про наявність заборгованості перед ТОВ «УПРАВДОМ» зі сплати житлово-комунальних послуг та про необхідність сплатити суму боргу в тижневий строк з дня отримання досудової вимоги. Вказаною вимогою з метою досудового врегулювання ТОВ «УПРАВДОМ» також було запропоновано Боржнику провести реструктуризацію заборгованості (а.с.51-52).
Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем.
За таких обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн за подання позовної заяви (а.с.59).
Також позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.
Згідно з положеннями ч. 1, п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
ТОВ «Управдом» в особі директора Орехова Є. А. 01.03.2023 року укладено договір про надання правової допомоги № 23-1 з адвокатом Дригулою Н. О. (а.с.54)
Згідно з договором № 23-1 від 01.03.2023 про надання правової допомоги слідує, що розмір гонорару та порядок його оплати визначається сторонами, у додаткових угодах до цього договору (п. 3.1).
Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 16 від 30.01.2024 до договору про надання правової допомоги № 23-1 від 01.03.2023 від 28 серпня 2023 року сторони погодили, що розмір гонорару за цією додатковою угодою за послуги, які визначені нижче, є фіксованим та складає 4000 грн. (а.с.55)
Згідно з платіжною інструкцією №1598 від 31.01.2024, ТОВ «Управдом» сплатило адвокату Дригулі Н. О. за додатковою угодою № 16 від 30.01.2024 до Договору про надання правової допомоги № 23-1 від 01.03.2023, суму в розмірі 4 000,00 гривень (а.с.56).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 (справа № 904/4507/18) вказано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Ураховуючи, що позивачем надано належні докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу у даній справі в розмірі 4 000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 85, 319 ,322, 360, 385, 509,525, 625, 901 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 2, 5, 10, 12, 76-81, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УПРАВДОМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 22.05.2024 року.
Суддя О.В.Суворова