КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/8729/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа 755/1773/24

08 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Болотова Є.В.

- Музичко С.Г.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Київ справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Томчишина Андрія Ігоровича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2024 року, постановлену під головуванням судді Яровенко Н.О., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування,-

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування, у якій просив встановити факт недостовірності та спростувати інформацію, поширену в мережі Інтернет на веб-сайті «antikor.com.ua» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», про тіньове фінансування ОСОБА_1 політичної партії «Шарія».

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування.

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник ОСОБА_1 адвокат Томчишин А.І. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що відмовляючи у відкритті провадження, за вказаних в ухвалі обставин, судом було порушено право заявника на звернення до суду.

Зазначав, що неможливість встановити власника веб-сайту, тягне за собою неможливість встановити автора відповідної статті, отримати про нього більше ідентифікуючої інформації, для пред`явлення до нього позовної заяви.

Зауважував, що заявник вчиняв усі можливі дії щодо встановлення поширювача інформації, автора статті, однак, попри це, поширювач інформації залишився бути невідомим, а сама по собі інформація « ОСОБА_3 », не є достатньою, для ідентифікації конкретної особи відповідача в позовному провадженні.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Томчишин А.І. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника заявника, перевіривши ухвалу суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшланаступного висновку.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заява про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування містить спір про особисте немайнове право, що виключає можливість її розгляду в порядку окремого провадження. Крім того, суд вказав, що автор статті відомий, відтак заявник не позбавлений права звернутися за захистом порушених прав в порядку позовного провадження.

Колегія суддів погоджуються з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Звертаючись в порядку окремого провадження із вимогами про встановлення факту недостовірності інформації, заявник посилався на те, що неможливо встановити автора розповсюдженої інформації та власника сайту, на якому вона була розміщена.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України).

Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац 3 частини четвертої статті 277 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) зазначено, що: "належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власник вебсайту - це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту. За відсутності доказів іншого власником вебсайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до вебсайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 52-1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власники вебсайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних вебсайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) таку достовірну інформацію про себе: а) повне ім`я або найменування власника вебсайту та постачальника послуг хостингу; б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника вебсайту та постачальника послуг хостингу; в) контактну інформацію власника вебсайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими з ними можливо оперативно зв`язатися. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на вебсайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника вебсайту, передбачену пунктом «в» цієї частини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц (провадження № 61-5189св18) вказано, що: «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації».

Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження особа, яка поширила інформацію, щодо якої виник спір, стане відома, то суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 504/4099/16-ц (провадження № 61-11424сво23).

З довідки дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 15.07.2022 року №119/2022-ЗВ вбачається, що за результатами дослідження інформаційного наповнення веб-сайту https://аntikor.com.ua встановлено, зокрема, наступні ідентифікатори - адреса електронної пошти реєстратора доменного імені, веб-сайт реєстратора доменного імені, хостинг-провайдер.

Враховуючи викладене, знеособленість даних про реєстранта доменного імені в службі WHOIS, з метою встановлення власника веб-сайту https://аntikor.com.ua можливо витребувати відповідно до законодавства: данні про реєстранта доменного імені anticor.com.ua у реєстратора цього доменного імені - Gransy s.r.o.; дані про отримувача послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб-сайту https://аntikor.com.ua на спеціалізованому веб-сервері та забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет - у хостинг-провайдера цього веб-сайту - ТОВ «Варіті»; дані про володільця облікового запису, що використовуються для розміщення веб-сайту: https://аntikor.com.ua у мережі Інтернет - у реєстранта доменого імені anticor.com.ua та/або отримувача послуг хостинга.

Крім того, автором статті зазначений ОСОБА_3 .

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції, дійшов обгрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження за заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, оскільки автор статті відомий, а доказів вчинення заявником всіх можливих дій для встановлення власника веб-сайту https://аntikor.com.ua надано не було.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не свідчать про помилковість ухвали та постановлення її з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Томчишина Андрія Ігоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 травня 2024 року.

Головуючий: Судді: