Дата документу 21.05.2024 Справа № 335/6286/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/6286/23
Провадження №22-ц/807/1008/24
Головуючий в 1-й інстанції Соболєва І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Плецької Юлії Вікторівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачем у період з 01 листопада 2021 по 31 травня 2023 років відповідачу надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у нежитлове приміщення 3 у будинку АДРЕСА_1 , площею 93 м.кв. 02.10.2021 на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води. З 01.11.2021 між позивачем та відповідачем укладено типовий індивідуальний договір № 72214871 про надання послуг з теплової енергії, послуги гарячої води. Претензій від відповідача щодо якості теплової енергії за вказаний період не надходило. Відповідач не здійснював оплату за послуги, внаслідок чого в нього виникла заборгованість у розмірі 137789,10 гривень. Позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості у зазначеному вище розмірі, а також судовий збір у розмірі 2684 гривень.

Заявою від 18.12.2023 Концерн «МТМ» повідомив суд, що на підставі заяви ОСОБА_1 та наданих ним документів підвал нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , визначений як окреме приміщення з транзитними мережами опалення. На підставі чого внесені відповідні зміни до договору про надання послуг з постачання теплової енергії № 72214871 від 01.11.2021р.; переглянуто порядок проведення нарахувань за послугу з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення № 3 згідно Методики №315; проведено перерахунок розміру плати за послугу з постачання теплової енергії, наданої в опалювальному періоді 2022-2023р.р. з урахуванням змін до договору № 72214871 від 01.11.2021р. та вимог Методики. В листопаді 2023р., після початку опалювального періоду, Позивачем був виконаний перерозподіл теплової енергії по об`єкту Відповідача та здійснено перерахунок, загальна сума якого з урахуванням нарахувань за листопад 2023р. складає 22 970,18 грн. Позивач зменшив суму позовних вимог до 113767,39 грн. за період з 01 листопада 2021 по 01 грудня 2023 років. Вказану суму, а також судовий збір у розмірі 2684 гривень просив стягнути з відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2024 року, позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії 113 767,39 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь концерну «Міські теплові мережі» судові витрати у розмірі 2684 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Плецької Юлії Вікторівни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, в якому відмовити позивачу у задоволенні заявлених вимогах.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідач не встиг підготувати контррозрахунок заборгованості та надати його суду першої інстанції, оскільки суд відхилив його клопотання про відкладення розгляду справи, тому такий розрахунок надано до апеляційної скарги. Скаржник вважає, що позивачем невірно застосовано формули для розрахунку заборгованості, а тому розмір заборгованості заявлений до стягнення є завищеним. Скаржник є особою з інвалідністю 2 групи, а тому суд безпідставно стягнув з нього суму судового збору.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 302800,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 100 = 302 800 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01.11.2021 між позивачем та відповідачем укладено типовий індивідуальний договір про надання послуг з теплової енергії.

Відповідно до витягу з реєстру про державну реєстрацію прав, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення АДРЕСА_2 13.10.2005 зареєстроване за ОСОБА_1 .

Відповідно до остаточного розрахунку Концерну «МТМ» заборгованість споживача ОСОБА_1 за надані послуги у приміщення 3 у будинку АДРЕСА_1 за період з 01.11.2021 по 01.12.2023 складає 113767,39 грн. Оплата за надані послуги здійснена в вересні 2023 року у сумі 8862 грн. надходила та врахована.

Концерном «МТМ» ОСОБА_1 за період з 01.11.2021 по 31.05.2023 та за листопад 2023 років виставлялися рахунки за постачання теплової енергії на загальну суму 113767,39 грн.

Рішенням Запорізької міської ради № 75/10 від 09.03.04 ОСОБА_1 дозволена реконструкція нежитлових приміщень №2,3 під крамницю канцелярських та непродовольчих товарів з будівництвом підвалу по АДРЕСА_1 .

02.08.2023 комісія Концерну «МТМ» в присутності ОСОБА_1 обстежила систему теплоспоживання та ГВП у приміщенні 3 у будинку АДРЕСА_1 . Комісією встановлено, що система опалення нежитлового приміщення № 3 спільна з системою опалення житлового будинку.

Згідно з відповіддю Концерну «МТМ» № 4540/43 від 14.08.2023 на звернення ОСОБА_1 від 31.07.2023, за результатом обстеження встановлено, що система опалення нежитлового приміщення №3 спільна з системою опалення житлового будинку. Перевірити відповідність переобладнання систем опалення нежитлового приміщення №3 із збудованим в ньому підвальним приміщенням проектному рішенню не представляється можливим у зв`язку з наявністю декоративних елементів (обшивка гіпсокартоном), що унеможливлюють їх візуальний огляд. Згідно наданої ОСОБА_1 технічної документації під стелею підвалу проходять транзитні трубопроводи централізованого опалення, зашиті гіпсокартоном, площа приміщення підвалу складає 97,4 м2.

Згідно з квитанцією, 22.02.2022 ОСОБА_1 оплатив 8862 грн. за постачання теплової енергії у приміщенні 10-2 по АДРЕСА_1 за січень 2022 року на підставі договору № 76208271.

Заявою від 19.09.2023 ОСОБА_1 просив Концерн «МТМ» оплату в сумі 8862 грн. по договору № 76208271 перенести на договір № 72214871.

Відповідно до службової записки Концерну «МТМ» від 15.08.2023 №276/43, на адресу Концерну «МТМ» від власника нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 надійшла заява від 31.07.2023р. щодо проведення обстеження внутрішніх систем теплоспоживання та розгляду питання щодо перегляду нарахувань за спожиті послуги з постачання теплової енергії на приміщення підвалу. Додатково до заяви надані копії дозвільних документів на проведення реконструкції нежитлових приміщень №№ 2,3 з будівництвом підвалу, витяг з проектної документації та витяг з технічного паспорту з планом приміщення підвалу (літ.А-3).

Згідно наданої проектно-технічної документації та проведеного обстеження встановлено наступне:

- опалювальні прилади в підвальному приміщенні площею 97,4 м2 відсутні;

- під стелею підвалу проходять транзитні трубопроводи централізованого опалення, зашиті гіпсокартоном.

Згідно Методики, окремі приміщення з транзитними мережами опалення це окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади.

Оцінивши докази в їхній сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , яке складається з приміщень першого поверху та підвалу. Приміщення 1 поверху оснащене приладами опалення, що визнано відповідачем у відзиві (арк.с.62, останній абзац). Приміщення підвалу має транзитні мережі опалення. Також сторонами визнано, що за період з 01 листопада 2021 по 01 грудня 2023 років відповідачем здійснено тільки одну оплату за отримані послуги 8862 грн. в лютому 2022 року, яку ОСОБА_1 просив перенести на договір № 72214871. Обсяг наданих послуг та їх вартість розраховані позивачем на підставі «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315. Обґрунтованих заперечень проти розрахунку позивача, свого контррозрахунку відповідачем не надано. Відповідно позов є доведеним та обґрунтованим, через що підлягає задоволенню.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту)

Згідно з ч. 7 ст. 14 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

Частиною 5 статті 13 даного Закону встановлено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської ради (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http://zp.gov.ua/uk/articeles/item/10370/ukladannya-publichnih-dogovoriv-z-koncernom-miski-teplovi-merezhi-) та на власному офіційному веб-сайті (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http//teploseti.zp.ua/ua/for_consumers/Public_contracts/) індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.

Крім того ч. 6 ст. 633 ЦКУ передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними.

Таким чином, в силу вимог вище наведених норм Закону з 01.11.2021 Концерном «Міські теплові мережі» з відповідачем укладено типовий індивідуальний договір № 72214871 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_3 .

Пунктом 4 Типового індивідуального договору № 72214871 встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.

Згідно з п. 5 Типового договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Відповідно до п. 11 Типового договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі Методика).

Вказана Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

У відповідності до п. 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі Правила) - розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється відповідно до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315». Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021року №358 внесено зміни до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, які набули чинності 28.01.2022року.

За період з листопада 2021р. по березень 2023р. розподіл теплової енергії Відповідачу на нежитлове приміщення №3 виконувалось пропорційно опалювальній площі, як для приміщень не оснащених розподільчим приладом обліку теплової енергії.

Згідно наданих Відповідачем документів було виявлено, що у споживача нежитлове приміщення №3 розділено на два об`єкти, а саме: 1 об`єкт - приміщення першого поверху, площею 103м2 не оснащено розподільчим приладом обліку теплової енергії; 2 об`єкт - приміщення підвалу, площею 97,4м2 визнано окремим приміщенням з транзитними мережами опалення. Для таких приміщень методикою обумовлено визначення обсягу спожитої теплової енергії на підставі формули 3 розділу II.

На підставі проведеного обстеження системи теплоспоживання приміщення відповідача внесені відповідні зміни до договору про надання послуг з постачання теплової енергії № 72214871 від 01.11.2021р.; переглянуто порядок проведення нарахувань за послугу з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення № 3 згідно Методики №315; проведено перерахунок розміру плати за послугу з постачання теплової енергії, наданої в опалювальному періоді 2022-2023р.р. з урахуванням змін до договору № 72214871 від 01.11.2021р. та вимог Методики.

Відповідно до доводів апеляційної скарги, відповідач погоджується з наявною у нього заборгованістю за послуги теплопостячання надані позивачем, між тим вважає, що розмір заборгованості є завищеним. У контррозрахунку відповідач застосовує інші формули відповідно до Методики №315, що зокрема пов`язано із твердженням щодо ізоляції трубопроводів, які знаходяться у приміщенні підвалу, між тим такі дані не встановлені в ході обстеження системи теплоспоживання приміщення відповідача, а проектна документація, на яку посилається відповідач не є належним доказом таких обставин.

Визначаючи розмір заборгованості за позовом, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги розрахунки надані позивачем, які проведені після обстеження системи теплоспоживання відповідача, надання ним документів про проведення реконструкції, відповідно до вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 з відповідними змінами

Колегія суддів зважує на котррозрахунок наданий відповідачем в апеляційній скарзі в частині визнання наявності боргу за надані послуги, між тим доводи щодо зменшення такого боргу не приймаються з урахуванням застосування даних у розрахунках, які не відповідають встановленим обставинам у справі та вимогам законодавства щодо розрахунку споживання теплової енергії. А обставини встановлені у постанові Запорізького апеляційного суду від 15.01.2024 року у цивільній справі №336/7212/22 не є тотожними даній справі.

Згідно пункту 32 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі Правила), розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Пунктом 34 цих Правил визначено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п., п 5, 11, 32, 34, 38 Типового індивідуального договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

У п. 32 Типового договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

За умовами п. 34 Типового договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Згідно з пп. 3 п. 41 Типового договору споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.

В період з листопада 2021 року по листопад 2023 року позивач надав відповідачу послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 113767,39 грн.

Для здійснення перевірки нарахувань позивачем надано всі необхідні дані, що містяться в рахунку, а площу приміщення відповідача, тарифи що діяли в розрахунковому періоді.

Наведеним вище спростовуються доводи відповідача щодо того, що позивачем не доведено факту надання послуг за спірний період, їх обсягу, вартості, а також настання у відповідача строку виконання грошових зобов`язань зі сплати таких послуг.

З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії станом на час прийняття оскаржуваного рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги в частині неправильного стягнення суми судового збору, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

У пункті 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю II групи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції стягнув з відповідача ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі » сплачений при поданні позову судовий збір в сумі 2 684,00 грн.

Проте, відповідачем ОСОБА_1 до клопотання від 25.07.2023 року було додано копію посвідчення № НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності 2 групи. (а.с.50).

Беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю II групи звільнена від сплатити судового збору, судовий збір в цьому випадку підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На вказане суд першої інстанції не звернув та допустився неправильного застосування норм матеріального права при вирішенні справи в частині стягнення судового збору.

Аргументи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення суми грошової заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, однак неправильно визначив судовий збір, який підлягав до стягнення, за таких обставин, у відповідності до положень п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення питання щодо судового збору з прийняттям в цій частині нового рішення про компенсацію Концерну «Міські теплові мережі» судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2 684 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Плецької Юлії Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2024 року у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судового збору у розмірі 2684, 00 грн скасувати, і ухвалити в цій частині нове рішення.

Компенсувати Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 684 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 21 травня 2024 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков