Справа №760/7866/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді -Букіної О.М.,

при секретарі-Кавун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває вищезазначена цивільна справа.

Позивач просить суд у рахунок заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед ним за договором позики від 26.08.2015 у сумі 1 090 783,60 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 26.08.2015 - квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка належить відповідачам на праві спільної часткової власності, у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону у межах процедури виконавчого провадження.

10.04.2023 згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.04.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

29.05.2023 представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 12.06.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В ухвалі визначено учасникам судового розгляду строки на подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень та пояснень щодо позову в порядку, передбаченому статтями 179-181 ЦПК України.

01.08.2023 представником відповідача-1 подано до суду заяву про залучення третьої особи та відзив на позовну заяву.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.08.2023 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердара Миколу Миколайовича, АДРЕСА_2 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.08.2023 витребувано у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердара Миколи Миколайовича належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого напису № 225 від 13.02.2019 приватного нотаріуса КМНО Апатенко М.А., яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , та належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого напису №226 від 13.02.2019 приватного нотаріуса КМНО Апатенко М.А., яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

16.10.2023 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бердарем М.М. надано до суду на виконання вимог ували суду від 03.08.2023 витребувані судом матеріали виконавчого провадження.

У підготовчому засіданні задоволення клопотання про виклик у судове засідання третьої особи приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердара Миколи Миколайовича для надання пояснень щодо проведення виконавчих дій у виконавчих провадженнях № НОМЕР_3 та НОМЕР_5.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

15.03.2024 позивач, посилаючись на ст.ст.13, 257 ЦПК України, подав заяву, у якій просив залишити позов без розгляду та повернути з державного бюджета сплачений ним судовий збір.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право користуватися визначеними законом процесуальними правами та виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Заявник скористався своїм процесуальним правом та подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Цивільне судочинство грунтується на принципі диспозитивності.

За ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи право позивача на залишення позову без розгляду, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Розглядаючи вимогу позивача повернути сплачений ним за подання позовної заяви судовий збір, суд керується положеннями п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Так, згідно з вказаним приписом Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду, зокрема, за його заявою (клопотанням).

Бажання залишити позов без розгляду є практичною реалізацією принципу диспозитивності цивільного судочинства, адже саме учаснику справи належить право розпоряджатися своїми правами щодо своїх позовних вимог (предмета спору) на власний розсуд.

Таким чином, оскільки позивач реалізував своє процесуальне право на залишення позову без розгляду, то права на повернення судового збору він не має, у зв`язку з чим дана вимога задоволенню не підлягає.

07.05.2024 представник відповідача- 1 подав заяву про стягнення витрат на правову допомогу згідно з актом наданих послуг, яку останній поніс внаслідок розгляду даної справи в суді.

За приписами ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Аналіз наведених положень приводить до висновку, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, з`ясуванню підлягають обставини, які саме необґрунтовані дії позивача здійснені під час розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується, чи діяв позивач недобросовісно, чи зловживав своїми правами.

Під зловживанням процесуальними правами законом визначено наступне.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. (п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

Суд зазначає, що вказаний перелік не є вичерпним, однак у будь якому випадку і у залежності від обставин справи заявник повинен зазначити конкретні дії сторони, які можуть свідчити про зловживання процесуальними правами.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся до суду 07.04.2023.

На виконання ухвали суду від 03.08.2023 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бердар М.М. надав належним чином завірені копії матеріалів виконавчих проваджень № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчих написів № 225 та № 227 відповідно, які видані 13.02.2019 приватним нотаріусом КМНО Апатенко М.А. та якими запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

ВП НОМЕР_5 відкрито 12.04.2021 за заявою позивача на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Апатенко М.А. № 227 від 13.02.2019 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка частково належить ОСОБА_4 , на підставі іпотечного договору від 26.08.2015 № 1077, стягувач: ОСОБА_1 .

Постановою від 12.04.2021 у вказаному ВП накладено арешт на майно боржника на підставі виконавчого напису ПН КМНО Апатенко М.А. № 227 від 13.02.2019, а саме на частку квартири АДРЕСА_1 , що належать боржнику ОСОБА_4 .

Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 3 від 21.04.2021 ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу 06.10.2015, актовий запис № 2958, з ОСОБА_6 відповідно до ст.53 СК України змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

20.04.2021 винесено постанову приватного виконавця про опис та арешт вказаного вище майна ОСОБА_4

23.04.2021 винесено постанову приватного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, на виконання якого надано звіт про оцінку майна.

24.09.2021 позивач звенувся до приватного виконавця із заявою про залишення предмета іпотеки за стягувачем згідно зі ст. 49 ЗУ «Про іпотеку», якою висловив намір залишити за собою предмет іпотеки, оскільки за протоколом № 554340 від 22.09.2021 торги не відбулися.

27.09.2021 приватним виконавцем винесено акт про реалізацію предмета іпотеки, згіно з яким даний акт є підставою для видачі нотаріусом іпотекодердателю ОСОБА_1 свідоцтва про залишення за собою майна з прилюдних торгів, а саме частки квартири АДРЕСА_1 , що належать боржнику ОСОБА_4 .

17.01.2023 приватним виконавцем на підставі заяви позивача винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу; обтяження припинено.

ВП № НОМЕР_3 відкрито 20.07.2023 за заявою позивача на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Апатенко М.А. № 225 від 13.02.2019 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка частково належить ОСОБА_2 , на підставі іпотечного договору від 26.08.2015 № 1077, стягувач: ОСОБА_1 .

Постановою від 31.07.2023 у вказаному ВП накладено арешт на майно боржника на підставі виконавчого напису ПН КМНО Апатенко М.А. № 225 від 13.02.2019, а саме на частку та частку квартири АДРЕСА_1 , що належать боржнику ОСОБА_2

03.08.2023 винесено постанову приватного виконавця про опис та арешт вказаного вище майна ОСОБА_2

21.08.2023 винесено постанову приватного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, на виконання якого надано звіт про оцінку майна.

05.09.2023 за № 12878 позивач надав заявку до ДП «Сетам» на реалізацію арештованого майна.

20.07.2023 до приватного виконавця надійшов лист від ДП «Сетам», згідно з яким на 09.10.2023 призначено проведення електронного аукціону на предмет іпотеки - частини та частини на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов?язання. (Постанова ВП ВС від 21 березня 2018 року у справі N° 760/14438/15-ц).

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц вказує, що способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Таким чином вбачається, що позивач в рамках виконавчих проваджень НОМЕР_6 та НОМЕР_5 у процедурі примусової реалізації предмета іпотеки, яке належить відповідачам по справі за результатами прилюдних торгів скористався своїм правом та залишив за собою частини спірної квартири та отримав, зокрема, акт про реалізацію предмета іпотеки від 27.09.2021, що є підставою для видачі йому нотаріусом відповідного свідоцтва.

Акт видано на підставі Протоколу проведення електронних торгів 554340 від 22.09.2021.

Вказані дії проведено до звернення позивача до суду із даним позовом.

Проте, як свідчать матеріали справи та не заперечувалося представником позивача, позивач своє право власності у межах процедури реалізації іпотечного майна на прилюдних торгах у порядку передбаченим законом не зареєстрував, хоча в силу ст. 49 Закону України «Про іпотеку» залишив його за собою.

У позові позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, у тому числі на 1/4 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону у межах процедури виконавчого провадження.

Вказані обставини позивачем у позові зазначені не були, як і не були зазначені під час підготовчого судового засідання, що на думку суду є зловживанням права та неповідомлення дійсних і фактичних обставин справи, що є проявом недобросовісних дій позивача.

Фактично Позивач не повідомив суд про наявність виконавчих проваджень по зверненню стягнення на предмет іпотеки, а паралельна подача позову про звернення стягнення на цей же предмет іпотеки свідчить про намір використати механізм судового захисту як «допоміжний, страхуючий».

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Звернення позивача із позовом призвело до необхідності відповідача ОСОБА_2 будувати лінію захисту своїх прав та інтересів у суді, за для чого останній уклав договір з адвокатом про надання правничої допомоги.

Представник відповідача- 1 здійснював підготовку до розгляду справи, готував відзив на позовну заяву, брав участь у судових засіданнях, ознайомлювався з матеріалами справи.

Таким чином адвокат реалізовував дії, спрямовані на захист прав відповідача- 1, внаслідок чого останній поніс витрати на оплату правничої допомоги.

У свою чергу для позивача захист права у суді пріоритетного характеру не мав, про що свідчать його активні дії зі звернення виконавчих написів нотаріуса до примусового виконання та динаміка виконавчих проваджень, які спрямовані на реалізацію права стягувача на предмет іпотеки.

У цей час після завершення підготовчих дій та призначення судового розгляду по суті представник позивача у судові засідання не з`являвся.

З листопада 2023 року по березень 2024 року позивач станом розгляду справи у суді не цікавився, що підтверджує висновок про неактуальність для нього вирішення спору у судовому порядку.

Далі надав заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Із системного тлумачення положень ч.5 ст. 142, ч.9 ст. 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

З аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність ознак недобросовісних свідомих дій позивача та недобросовісного користування ним процесуальальними правами, що не допускається.

За таких обставин суд вважає вимогу відповідача- 1 про відшкодування витрат на правничу допомогу такою, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.142 ЦПК України.

За ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У пунктах 29, 30 постанови Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси відповідача- 1 ОСОБА_2 під час підготовки справи до розгляду та під час розгляду справи на підставі договору про надання правової допомоги №60/2023 від 24.01.2023 представляв адвокат Павленко В.В.

Відповідно до вказаних договору та додатку до нього, додаткового договору №1 від 24.01.2024, акта наданих послуг відповідач ОСОБА_2 сплатив адвокату Павленку В.В. 12500 грн.

У акті наданих послуг від 23.03.2024 до Договору правничої допомоги № 60/2023 від 24.01.2023, зазначено об`єм послуг з надання правничої допомоги з деталізацією кожного її виду.

Вартість послуги - участь у судових засіданнях 18.12.2023 та 19.02.2024 - становить по 3500 грн. (загальна сума 7000 грн.), ознайомлення з матеріалами справи 12.07.2023 - 3000 грн., підготовка та розробка правової позиції у відзиві на позовну заяву (5 год.) - 2500 грн.

Загальна вартість послуг склала 12500 грн.

Дослідивши надані представником відповідача -1 документи на підтвердження оплати відповідачем професійних послуг адвоката, суд вважає, що понесені витрати на ознайомлення з матеріалами справи у розмірі 3000,00 грн. є завищеними,а тому враховуючи обсяг матеріалів та приймаючи до уваги принцип співмірності вважає за можливе зменшити витрати в цій частині до 1000,00 грн.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для постановлення ухвали в порядку ч. 5 ст. 142 ЦПК України про розподіл понесених відповідачем судових витрат на правничу професійну допомогу, які є виправданими та розумними у загальному розмірі 10500,00 грн.

З огляду на викладене, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про залищення позовної заяви без розгляду, та задоволення заяви представника відповідача- 1 про розподіл понесених відповідачем-1 судових витрат на правничу професійну допомогу частково.

Керуючись ст. 43, 137, 141, 142, 257, 259-261, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) суму понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 24.05.2024.

Суддя О.М. Букіна