Справа №949/289/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Оборонова І.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький Андрій Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Скрипчук О.П., звернулася до суду та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №11642, вчинений 05 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Позовну заяву обгрунтовує тим, що 05 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №11642 про стягнення із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» заборгованості в сумі 19579,50 грн. Вказана заборгованість виникла на підставі договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 03 лютого 2020 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (правонаступник ТОВ «Вердикт-Капітал») та ОСОБА_2 . В подальшому, 15 лютого 2023 року, між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс», а потім 08 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» були укладені договори відступлення права вимоги за кредитним договором №. На підставі оскаржуваного виконавчого напису, 29 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким А.А. було відкрито виконавче провадження №68022358. Представник позивача вважає, що виконавчий напис №11642 від 05 жовтня 2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки заборгованість за кредитним договором на час вчинення виконавчого напису нотаріуса не була безспірною. Крім того, виконавчий напис вчинено без підтвердження надіслання стягувачем боржнику повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень та їх отримання, що повинно підтверджуватися відміткою боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відміткою поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в договорі адресу. Також вказує, що позивачем не було отримано копії виконавчого напису від 14 травня 2021 року та інші документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Зазначає, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік). 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто нотаріус могла вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчих написів кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитних договорів, засвідчені стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням сум заборгованості та строків їх погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України № К/800/6492/17, К800/7651/17 від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінетів Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 05 жовтня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчих напису, не був посвідчений нотаріально, тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З цих підстав позовні вимоги просить задоволити.

Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року забезпечено позов ОСОБА_2 , шляхом зупинення стягнення заборгованості, яке проводиться приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким Андрієм Андрійовичем, на підставі виконавчого напису №11642, вчиненого 05 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором (а.с.31-32).

Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін (а.с.35).

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Від представника відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні підстави, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Крім того, подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем не надано доказів понесення витрат на правничу допомогу.

Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подала. Крім того, судом за клопотанням представника позивача - адвоката Скрипчук О.П. було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни належним чином завірену копію виконавчого напису №11642, вчиненого 05 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором (а.с.35). Проте поштовий конверт повернувся до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.54-55).

Як вбачається із листа Міністерства юстиції України за вих. №64835/ПІ-Ч-2030/37.5 від 24 травня 2023 року, Наказом Міністерства юстиції України від 12.09.2022 № 3832/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 05.09.2022 № 7 та на підставі підпунктів «е», «з» та «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» ( далі - Закон), а саме у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства, яке завдало шкоди фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні нею нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 24.04.2009 року за № 7322 на ім`я ОСОБА_4 , анульовано(а.с.12 зорот-13).

Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький Андрій Андрійович пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подав.

Крім того, судом було задоволено клопотання представника позивача - адвоката Скрипчук О.П., яким витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни належним чином завірену копію виконавчого напису №11642, вчиненого 05 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором (а.с.35). Проте поштовий конверт повернувся до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.54-55).

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось, тому особи, які беруть участь у справі не викликались.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_2 укладено договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № (а.с.42-45).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Папроцького А.А. відкрито виконавче провадження ВП №68022358 від 29 грудня 2021 року, за виконавчим написом №11642, вчиненим 05 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості, що виникла за Кредитним договором № від 03 лютого 2020 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФІНАНС" (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал") та ОСОБА_2 . Правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ "ІНФІНАНС" за вказаним кредитним договором є ТОВ "Вердикт Капітал" на підставі Договору № 14-07/21 про відступлення прав вимоги від 14 липня 2021 року. Загальна сума заборгованості ОСОБА_2 становить 19 579,50 грн. (а.с.8-9).

18 січня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким А.А. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.9 зворот-10).

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 05 січня 2024 року замінено вибулого стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (, місцезнаходження: вул. Харківське Шосе, буд. 201/203, літера 2-А, офіс 602, м.Київ, 02121) у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису №11642, вчиненого 05 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення боргу з боржника ОСОБА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (а.с.11-12). Крім того, зі змісту вказаної ухвали встановлено, що 15 лютого 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» було укладено договір №15-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило шляхом продажу, новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набув у обсязі та на умовах, визначеним цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, в тому числі і за кредитним договором №. В подальшому, 08 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» (первісним кредитором) та ТОВ «Дебт Форс» (новим кредитором) було укладено договір №08-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Кампсіс Фінанс" відступило шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набув у обсязі та на умовах, визначеним цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, в тому числі і за кредитним договором № (а.с.11-12).

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок та умови вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачені ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 року за № 282/20595, та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пп. 1.1, 1.2 п. 1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса".

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", до вищевказаного Переліку документів внесені зміни, якими, зокрема, доповнено Перелік новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" у тому числі в частині: Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Тобто, повноваження нотаріусів на внесення виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, були передбачені змінами в переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, що були чинними виключно до 21 березня 2017 року офіційної дати опублікування резолютивної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Великою Палатою Верховного Суду від 21 вересня 2021 у справі 910/10374/17, зазначено, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Як встановлено судом, виконавчий напис №11642 був вчинений нотаріусом 05 жовтня 2021 року, тобто вже після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року.

Крім того, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 08 грудня 2021 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеними нижче.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Отже, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Крім цього, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і, на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. (Правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, справа №161/6092/18-ц).

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Підпунктом 2.3 п. 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Отже, позивачу, як ймовірному боржнику, мало бути направлено письмову вимогу про усунення порушень, однак, у матеріалах справи відсутні дані про отримання ним такої вимоги. Також відсутні дані про те, що його було проінформовано про існування заборгованості та її розміру. Судом не встановлено факту отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. При цьому, відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.

Отже, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17.

Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості позичальника, є саме первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», але такі первинні документи відсутні. Аналогічної правової позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні в ухвалі від 07 лютого 2014 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом був вчинений з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, 30 січня 2024 року між адвокатом Скрипчук Ольгою Петрівною та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги №47-ЮП (а.с.14 зворот-16).

Згідно Акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) №13 за договором про надання правової допомоги №47-ЮП від 30 січня 2024 року, загальна вартість правничої допомоги у судовій справі про визнання виконавчого напису №11642 від 05 жовтня 2021 року таким, що не підлягає виконанню становить 7000,00 грн.(а.с.17 зворот). Також долучено рахунок фактуру виконавця адвоката Скрипчук О.П. №13 від 08 лютого 2024 року на суму 7000,00 грн. (а.с.17 зворот), а також долучено квитанцію №09/02 від 09 лютого 2024 року про прийняття адвокатом Скрипчук О.П. від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. (а.с.18).

Крім того, представником позивача долучено орієнтований розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, що складається із наступного: ознайомлення з документами; консультування клієнта з приводу спору, узгодження правової позиції; вивчення судової практики; підготовка позовної заяви про визнання недійсним виконавчого напису №11642 від 05 жовтня 2021 року; формування справи та подача її до суду, участь у судових засіданнях.

Відповідно до ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються договором про надання правової допомоги.

Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "EastAlliance Limited проти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено наступне.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

-розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

-розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи докази, надані представником позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, їх відповідності критерію реальності адвокатських послуг та співмірності складності справи, суд враховує, що розгляд справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження, без участі сторін в судовому засіданні, сама справа не є складною, а з приводу спірних правовідносин існує усталена судова практика. При цьому, суд не може врахувати при визначенні суми стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яка зазначена в орієнтованому розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу, зокрема - участі у судових засіданнях, оскільки адвокат фактично не приймала участі в судовому розгляді, тобто таких послуг нею надано не було.

З огляду на наведене, а також зважаючи на принцип співмірності, наданої адвокатом Скрипчук О.П. професійної правової допомоги, витрачений нею час на надання цієї допомоги та доказами понесених витрат позивачем, суд приходить до висновку про часткове задоволення витрат по оплаті послуг за надання правової допомоги у розмірі 4000,00 грн.

Крім того, при зверненні до суду із позовною заявою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивачем було сплачено 1211,20 грн. судового збору, а також 605,60 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, які у відповідності до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. ст. 4, 76-83, 141, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький Андрій Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №11642, вчинений 05 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_2 судові витрати за професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі) гривень, а також судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн. (дві тисячі сто одинадцять гривень 20 коп.) та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.) грн.

Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 13 лютого 2024 року по справі №949/289/24, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи, згідно п. 4 ч. 5 ст.256 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ID-картка № НОМЕР_2 від 10 вересня 2021 року, орган, що видав 5610.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю ««Дебт Форс», юридична адреса: 02121 вул.Харківське Шосе, буд.201/203, літера 2А, офіс 602, м.Київ, .

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, бульвар Лесі Українки, 9, офіс 134, м.Київ.

Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький Андрій Андрійович, вул. Гетьмана Мазепи, 4а/6а, офіс 304, м.Рівне.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області Оборонова І.В.