КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/9575/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/6935/24

13 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Літвінова Євгена Володимировича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Сіромашенко Н.В., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна податкова служба України про встановлення факту втрати статусу громадянина України-резидента та набуття статусу громадянина України-нерезидента,-

в с т а н о в и в:

05 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Літвінов Євген Володимирович через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду клопотання про визначення підсудності у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Державна податкова служба України про встановлення факту втрати статусу громадянина України - резидента та набуття статусу громадянина України - нерезидента.

Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2024 року визначено підсудність справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Державна податкова служба України про встановлення факту, що має юридичне значення, Шевченківському районному суду міста Києва.

Вимоги заяви про встановлення факту, що має юридичне значення,обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 (громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) більше 10 (десяти) років не проживає на території України та не здійснює тут жодної економічної чи іншої діяльності, протягом тривалого часу має центр життєвих інтересів в м. Лімасол, Республіки Кіпр і набув там офіційний статус платника податків.

Посилаючись на те, що центр життєвих інтересів заявника знаходиться саме на території Республіки Кіпр, де він проживає і орендує житло, здійснює трудову діяльність, де він має статус «податкового резидента», придбав на території Республіки Кіпр нерухоме майно у власність, а його сім`я (дружина та двоє дітей) також постійно проживають із ним та здобувають освіту, заявник ОСОБА_1 просив судвстановити факт, що має юридичне значення, а саме, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , з 08 квітня 2022 року втратив статус громадянина України - резидента та набув статус громадянина України - нерезидента.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна податкова служба України про встановлення факту втрати статусу громадянина України-резидента та набуття статусу громадянина України-нерезидента.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник заявника ОСОБА_1 адвокат Літвінов Євген Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі безпідставно застосовано п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України, яка регулює процедури розгляду справ позовного провадження, а також зроблені передчасні та суперечливі висновки про одночасну наявність спору та, в той же час, відсутність порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які необхідно встановити заявнику. До таких висновків суд першої інстанції прийшов без відкриття провадження у справі, а отже взагалі без судового розгляду.

Вважає, що висновок суду першої інстанціїпро наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження (в адміністративній юрисдикції), є передчасним і нічим не підтверджений. Без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду 07 лютого 2024 року у справі №545/844/23, від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 180/2132/21, від 20 грудня 2023 року у справі № 761/16555/23.

Отже, у зв`язку з тим, що висновки, викладені в оскаржуваній ухвалі, на переконання сторони заявника, не відповідають обставинам справи, зроблені судом при неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник заінтересована особа Державної податкової служби України - Бонка Роман Миколайович просить відмовити в задоволенні апеляційної вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києві від 05 березня 2024 у справі № 761/6935/24 залишити без змін.

Зазначає, що як вбачається з наявних матеріалів справи, у своїй заяві заявник зазначає, що спірні правовідносини пов`язані зі сплатою податків та інших обов`язкових платежів заявником.

Разом з цим, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник не обґрунтовував, для відновлення яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів йому необхідно щоб суд встановив факти втрати статусу громадянина-резидента та набуття статусу громадянина- нерезидента.

У постанові від 23січня 2019 року у справі №536/1039/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога про встановлення фактів втрати статусу громадянина-резидента та набуття статусу громадянина-нерезидента не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ щодо оподаткування доходів заявника чи порушення ним митних правил, а не в окремому чи позовному провадженні за правилами цивільного судочинства.

Отже, заінтересована особа Державна податкова служба України вважає, що судом першої інстанції правомірно було застосовано норму п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник заінтересованої особи Державної податкової служби України - Бонка Роман Миколайович просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволеня, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заявник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Літвінов Євген Володимировичв судове засідання не з`явилась. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідності до вимог ст. ст.128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката Літвінова Євгена Володимировича.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника заінтересованої особи Державної податкової служби України - Бонки Романа Миколайовича, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , з 08 квітня 2022 року втратив статус громадянина України - резидента та набув статус громадянина України - нерезидента.

Вказану заяву ОСОБА_1 обгрунтовував тим, що 30 листопада 2021 року він, ОСОБА_1 , отримав сертифікат платника податків Республіки Кіпр та відповідний індивідуальний податковий номер № НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав дозвіл на проживання в Республіці Кіпр. Того ж дня, ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримали відповідні дозволи на проживання його дружина- ОСОБА_2 , а також їх спільні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

02 червня 2022 року ним отримано посвідчення водія в Республіці Кіпр. Того ж дня аналогічне посвідчення водія в Республіці Кіпр отримано і його дружиною - ОСОБА_5 .

Починаючи з 27 липня 2022 року місце проживання ОСОБА_1 та членів його сім`ї зареєстровано на території Республіки Кіпр, що підтверджується квитанціями з Системи реєстрації іноземців Республіки Кіпр.

21 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тамісон Лімітед» (далі - ТОВ «Тамісон Лімітед») та ОСОБА_1 укладено договір оренди житла - квартири АДРЕСА_1 , де він на законних підставах проживав у зазначеному житлі разом зі своїми дружиною та дітьми, починаючи з 01 жовтня 2021 року по 30 вересня 2022 року.

Надалі, 01 жовтня 2022 року та 01 жовтня 2023 року між ТОВ «Тамісон Лімітед» та ОСОБА_1 укладені договори оренди житла - квартири АДРЕСА_1 , де він на законних підставах проживав у зазначеному житлі разом зі своїми дружиною та дітьми, починаючи з 01 жовтня 2022 року по 31грудня 2023 року.

07 лютого 2022 року між компанією «GINSENGUA LIMITED» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомості на земельних ділянках: № НОМЕР_3 , з реєстраційним номером 0/7523, план 54/44 та № НОМЕР_4, з реєстраційним номером 0/7524, план 54/44, частина 0, розташовані в Трахоніс, в муніципалітеті Мутаяка, в районі Лімасола, Республіка Кіпр.

Діти ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з вересня 2021 року і по теперішній час навчаються у школі «The Grammar school» за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, за доводами заяви ОСОБА_6 , він не проживає на території України та не має центру життєвих інтересів (у розумінні п. 14.1.213 статті 14 Податкового кодексу України), натомість центр життєвих інтересів заявника знаходиться в м. Лімасол, Республіки Кіпр, де він набув там офіційний статус платника податків.

В обґрунтування юридичного значення факту, що встановлюється, заявник вказував, що відповідно до пп. «в» п. 14.1.213 ст. 14 Податкового кодексу України фізична особа-резидент - це фізична особа, яка має місце проживання в Україні. У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр «Про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи», яка ратифікована 04.07.2013 року та набрала чинності для України 07.08.2013 року, термін «резидент Договірної Держави» означає будь-яку особу, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі місця проживання, постійного місця перебування, місця управління, місця реєстрації або іншого аналогічного критерію, а також включає цю Державу і будь-яку її адміністративно-територіальну одиницю чи місцевий орган влади. Цей термін, проте, не включає будь-яку особу, яка підлягає оподаткуванню в цій Державі лише стосовно доходів із джерел у цій Державі.

Частина 2 вказаної вище статті Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр «Про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи» вказує, що якщо відповідно до положень пункту 1 цієї статті фізична особа є резидентом обох Договірних Держав, її статус визначається згідно з такими правилами:

a) вона вважається резидентом тієї Договірної Держави, в якій вона має місце постійного проживання, якщо вона має місце постійного проживання в обох Договірних Державах, вона вважається резидентом тієї Договірної Держави, в якій вона має тісніші особисті й економічні зв`язки (центр життєвих інтересів);

b) якщо Договірна Держава, в якій вона має центр життєвих інтересів, не може бути визначена або коли вона не має місця постійного проживання в жодній з Договірних Держав, вона вважається резидентом тієї Договірної Держави, в якій вона зазвичай проживає;

c) якщо вона зазвичай проживає в обох Договірних Державах або коли вона зазвичай не проживає в жодній з них, вона вважається резидентом тієї Договірної Держави, національною особою якої вона є;

d) якщо вона є національною особою обох Договірних Держав або не є національною особою жодної з них, то компетентні органи Договірних Держав вирішують це питання за взаємною згодою.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна податкова служба України про встановлення факту втрати статусу громадянина України-резидента та набуття статусу громадянина України-нерезидента, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник не обґрунтовував для відновлення яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів йому необхідно, щоб суд встановив факти втрати статусу громадянина-резидента та набуття статусу громадянина-нерезидента.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову ВеликоїПалати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).

Вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим статтею 318 ЦПК України.

Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування. З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК, а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник ОСОБА_1 не обґрунтовував для відновлення яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів йому необхідно, щоб суд встановив факт набуття статусу громадянина-нерезидента.

З огляду на зміст заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а також доводи апеляційної скарги, заявник прагне встановити у суді факт набуття ним статусу громадянина-нерезидента для уникнення в майбутньому ймовірного порушення, невизнання чи оспорення його прав, зокрема, у випадках подвійного оподаткування доходів заявника, отриманих й оподаткованих у Республіці Кіпр.Доводів про те, що будь-яка із заінтересованих осіб порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, у вказаній заяві, як і в апеляційній скарзі немає.

Вищевикладене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17 (провадження № 14-610цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Виходячи з аналізу наведених норм та встановлених судом першої інстанції обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна податкова служба України про встановлення факту втрати статусу громадянина України-резидента та набуття статусу громадянина України-нерезидента, оскільки вимога про встановлення фактів втрати статусу громадянина-резидента та набуття статусу громадянина-нерезидента не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ щодо оподаткування доходів заявника, а не в окремому чи позовному провадженні за правилами цивільного судочинства.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував висновки, викладені в постановах Верховного Суду 07 лютого 2024 року у справі №545/844/23, від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 180/2132/21, від 20 грудня 2023 року у справі № 761/16555/23 не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки зроблені за інших фактичних обставин, ніж у справі, що переглядається.

Отже, доводи апеляційної скарги заявника, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Літвінова Євгена Володимировича слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Літвінова Євгена Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: