Справа № 544/2365/23
пров. № 2/544/86/2024
Номер рядка звіту 38
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 травня 2024 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Ощинської Ю.О.,

з участю секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,

представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Ковтуна М.В. (діє на підставі ордерів серія ВІ № 1168868, ВІ № 1168869 від 29.09.2023),

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Пирятин по вул. Ярмарковій, 17, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

у с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких діє адвокат Ковтун М.В., 29.09.2023 звернулися до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 11 листопада 2018 року ОСОБА_2 уклала із ОСОБА_3 договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 передала останній грошові кошти у розмірі 2170 доларів США з умовою їх повернення до 01 жовтня 2020 року. Чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_4 надав письмову згоду на отримання його дружиною зазначених коштів. 11 листопада 2018 року ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_3 договір позики, згідно з яким ОСОБА_1 передав останній грошові кошти у розмірі 2180 доларів США з умовою їх повернення до 01 жовтня 2020 року. Чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_4 надав письмову згоду на отримання його дружиною даних коштів. Проте у зазначений в розписці термін відповідачі борг не повернули, неодноразові звернення позивачів до відповідачів з вимогою повернути борг позитивних результатів не дали. На даний час шлюб відповідачів розірваний. Місце проживання чи перебування відповідача ОСОБА_4 взагалі позивачам невідоме. Не повернувши борг в обумовлений в розписках строк, відповідачі порушили зобов`язання, в зв`язку з чим позивачі вимушені звернутися до суду за захистом своїх майнових прав та законних інтересів. Всього відповідачі зобов`язані сплатити на користь ОСОБА_1 станом на 29 вересня 2023 року 2366,7 доларів США (2170 доларів США +196,7 доларів США). На користь ОСОБА_5 відповідачі зобов`язані сплатити станом на 29 вересня 2023 року 2376,7 доларів США (2180 доларів США +196,7 доларів США). У зв`язку з викладеним позивачі просять стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_2 суму боргу 2170 доларів США, три відсотки річних 196,7 доларів США, а всього 2366,7 доларів США та стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 суму боргу 2180 доларів США, три відсотки річних 196,7 доларів США, а всього 2376,7 доларів США.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

26 жовтня 2023 року від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому останній зазначив, що 10.10.2023 він отримав позовну заяву з додатками, копію ухвали суду безпосередньо в суді, тож останнім днем подачі відзиву на позовну заяву є 25.10.2023. Відповідач ОСОБА_4 , вивчивши надані йому документи, повідомляє, що категорично заперечує проти задоволення позову. 08.06.2017 відповідач ОСОБА_4 та відповідачка (попереднє прізвище ОСОБА_6 ) ОСОБА_3 уклали шлюб, який 16.09.2022 розірваний в судовому порядку. Предметом даного спорту є 2 боргові розписки, які в один день 18.11.2018 укладались відповідачем ОСОБА_3 від свого імені, про те, що вона взяла в борг суму грошей у розмірі 60800,20 грн. у ОСОБА_1 та суму грошей у розмірі 60521,30 грн у ОСОБА_7 . Відповідач ОСОБА_4 як чоловік, у розписках письмово зазначив «даю згоду своїй дружині ОСОБА_3 взяти в борг суму грошей, що зазначені в розписці, згоден з написаним вище, про що ставлю свою підпис». Зазначає, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Вважає боргові розписки такими, що написані за попередньою домовленістю між мамою, відповідачем ОСОБА_3 та її дітьми, позивачем ОСОБА_1 та позивачем ОСОБА_8 для з`ясування стосунків, оскільки часті конфлікти між собою спонукали відповідача ОСОБА_3 проживати окремо від дітей. Крім того, відповідач ОСОБА_4 стверджує та визнає, що надав згоду дружині, відповідачу ОСОБА_3 взяти в борг саме ті суми, які прописані в розписках 60800,20 грн. у ОСОБА_1 та 60521,30 грн у ОСОБА_9 . Проте жодним чином не погоджується та не визнає, що в його присутності відповідач ОСОБА_3 отримала від позивача ОСОБА_1 та позивача ОСОБА_7 гроші в доларах США. Відповідач звернув увагу, що розписка містить факт «Я, ОСОБА_3 взяла в борг суму грошей у розмірі 60800,20 грн. у ОСОБА_1 , що доларовому еквіваленті дорівнює 2170 доларів США по курсу НБУ складає на 18.11.2018» та «Я, ОСОБА_3 взяла в борг суму грошей у розмірі 60521,30 грн у ОСОБА_10 що доларовому еквіваленті дорівнює 2180 доларів США по курсу НБУ складає на 18.11.2018». Тож, відповідач ОСОБА_3 підтверджує факт надання боргу в гривні, з чим погоджується відповідач ОСОБА_4 та наголошує, що саме про це дружина говорила та саме про цей факт не заперечував відповідач ОСОБА_4 , що підтверджують дані розписки. Більш того, ОСОБА_4 стверджує, що не був свідком фактичної передачі будь - яких грошей. Зазначає, що розписки відповідач ОСОБА_3 написала формально, а він як чоловік своїм підписом підтвердив, що не заперечує проти цього. Жодного документа, який би підтверджував, що гроші взяті із цільовим призначенням чи в інтересах сім`ї в матеріали справи не містять. Боргова розписка не має цільового призначення коштів, що йому невідома мета надання дітьми матері коштів на той час, а лише відомі ті обставини - спори та сварки між собою, які стали приводом відібрання письмової розписки дітьми у своєї матері. ОСОБА_4 за час подружнього життя із відповідачем ОСОБА_3 не втручався у відносини та спори між дружиною та її дітьми, а навпаки, намагався як то згладити їх. ОСОБА_4 є батько - одинак, до одруження із відповідачкою ОСОБА_3 тривалий час проживав один та сам виховував сина, тому вважав, що спокій та злагода в сім`ї є успіхом здорових та щасливих стосунків, які є прикладом для його неповнолітнього сина. Тому, ОСОБА_4 відповідач у справі не контролював розходи в сім`ї, в повній мірі довіряв своїй дружині, багато працював та думав лише про те, як забезпечити родину. ОСОБА_4 не знає та не може пояснити, куди саме та на які потреби взяла у борг гроші відповідач ОСОБА_3 , якщо цей факт дійсно відбувся та все ж таки гроші були передані відповідачу ОСОБА_3 фактично, про що є великі сумніви. Письмове підтвердження ОСОБА_4 , відповідача у справі, викладене лише у тому, що він надає згоду на отримання грошей, а не на їх використання. Тож, саме позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні довести суду зворотнє та надати докази тих обставин справи, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог, тобто, фактичну передачу грошей відповідачу ОСОБА_3 та надання доказів останньою щодо витрати цих коштів в інтересах сім`ї. Відповідач зазначає та наголошує про те, що дані боргові розписки не створюють обов`язків для нього, як для другого з подружжя, оскільки йому не відомо, чи одержувала фактично ОСОБА_3 грошові кошти від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в борг, чи відповідає тим сумам, які зазначені в розписках та куди саме використані гроші. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Але ж відповідач ОСОБА_4 стверджує, що був фактичним підписантом згоди на одержання в борг грошей своєю дружиною на той момент, а не позивальником. Про те, що ОСОБА_4 є свідком фактичної передачі грошей відповідачу ОСОБА_3 жодних доказів суду не надано.

Щодо незаконного нарахування 3% річних по боргових розписках зазначив, що вважає нарахування не законними та такими, що не мають бути нараховані. Законом "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19) "№ 691-ІХ від 16.06.2020, який захищає позичальників від нарахування штрафів і пені за кредитами в період карантину та у 30-денний строк після його завершення. З цією метою документ вносить зміни до "Прикінцевих положень" Господарського кодексу України та "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України, згідно з якими у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів на всій території України, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. На даний час строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений до 15.11.2023. Отже, ОСОБА_4 відповідач у справі, вважає, що по - перше, сума, визначена в розписках відповідає сумі боргу в гривні, відповідно і нарахування 3 % річних визначається від суми боргу в гривні. По друге, нарахування 3% річних в період карантинних обмежень та дії військового стану заборонено. По третє, певний період часу, у період дії воєнного стану, ОСОБА_4 виїжджав за кордон та деякий час проживав на території іншої країни, фактично є ВПО, що також дає підстави для звільнення від сплати будь - яких нарахувань. Дана обставина перевірена та встановлена в судовому рішенні по справі 544/1844/22, а саме, «Перебування ОСОБА_4 за межами України перевірено та встановлено, що останній у період з 07.10.2022 по 28.02.2023 перебував за межами останньої, а з 01.03.2023 виїхав до України (а.с. 83, 110).» ОСОБА_3 також виїжджала за кордон, до Німеччини на деякий час, про що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 достовірно обізнані. Тож, у будь - якому разі нарахування по борговим розпискам є не законними та не можуть бути пред`явлені ані відповідачу ОСОБА_4 , ані відповідачу ОСОБА_3 . Докази підтвердження формальності розписок. ОСОБА_4 звертає увагу суду на те, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та їх матір, відповідач ОСОБА_3 за попередньою змовою, намагаються ввести суд в оману та всіма можливими способами спотворити факти та використати їх у своїх інтересах, подавши до суду штучно створені позови, намагаючись позбавити частини права власності відповідача ОСОБА_4 . Так, після розлучення, дочекавшись від`їзду із країни відповідача ОСОБА_4 вказані вище особи, мама із дітьми, намагались в судовому порядку відмінити пункт договору купівлі - продажу на частину будинку, який є спільною сумісною власністю, надавши спотворені дані щодо відповідача ОСОБА_4 , його місця реєстрації та місця знаходження. Мама, позивач у справі та її діти, які виступили свідками в судовому процесі, створили штучні вимоги та намагались переконати суд в тих обставинах, які не існували. В рішенні Пирятинського районного суду Полтавської області у справі 544/1844/22 зазначено, що «З метою укладення основного договору купівлі-продажу частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, 11 листопада 2018 року ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти, які використала для проведення остаточного розрахунку при укладенні основного договору купівлі-продажу частини житлового будинку....», також «Досліджена у судовому засіданні Заява ОСОБА_4 про згоду другого з подружжя на укладення договору вказує на те, що гроші, які витрачалися на придбання частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами є їхньою з ОСОБА_3 спільною сумісною власністю. Придбане майно буде об`єктом прав спільної сумісної власності як таке, що набувається ними за час шлюбу (а.с. 101)». Більш того, судове рішення містить «Позивач у заяві зазначила, та у судовому засіданні як представник так і свідки вказали, що для придбання 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, 11 листопада 2018 року ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти, які використала для проведення остаточного розрахунку при укладенні основного договору купівлі-продажу, який було укладено 03 грудня 2018 року. Також нею було внесено аванс у розмірі 1000 доларів США при укладенні попереднього договору з продавцем 24.10.2016. Позивач та її представник, наполягали на тому, що спірну частину будинку було придбано, хоча і в період шлюбу, однак за кошти позивача, зокрема позичені у ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , що підтверджується розписками та які нею не повернуті позичальникам (а.с. 11-12).». «Проте, суд не може погодитися з доводами представника позивача та свідків щодо надання коштів у борг на придбання нерухомого майна з огляду на наступне. Свідки є рідними донькою та сином позивачу ОСОБА_3 і не виключається можливість їхнього упередженого ставлення до спору. Окрім цього, свідки вказали, що надавали кошти на придбання будинку, проте, їхні покази спростовуються змістом розписок, де жодного слова про позику на придбання нерухомого майне не йдеться. Вказана сума коштів у розписках могла бути використана на будь які інші потреби позивача чи відповідача. Даний факт встановлений іншим судовим рішенням у справі 544/1844/22 та не підлягає доказуванню. Тож, куди відповідач ОСОБА_12 витратила кошти, відповідачу ОСОБА_4 невідомо, а тому вказана сума коштів у розписках могла бути використана на будь які інші потреби позивача чи відповідача. Відповідач ОСОБА_3 взяла в борг кошти, тому повинна пояснити, довести суду чи спростувати, куди саме витратила позичені гроші, з урахуванням вже доказаного факту, що ці кошти витрачені не на покупку будинку, тобто, витрачені нею не в інтересах сім`ї. Зрозумівши, що ця махінація із позовом, показанням свідків не проходить, видумали наступні, такі самі факти, які зараз намагаються видати за дійсне та перекрутити. Тож, послідовність подій та процесуальна поведінка відповідача ОСОБА_3 та її дітей, позивачів у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , які виступали свідками у справі 544/1844/22 із зовсім протилежними поясненнями, є лише маніпуляцією з боку відповідача ОСОБА_3 , яка використовує своїх дітей задля задоволення своїх забаганок стати єдиним власником будинку будь - якою ціною, що також у наведених справах про боргові зобов`язання про стягнення заборгованості дає підстави для сумнівів у реальності спорів про стягнення боргів. Додатково звернув увагу суду на факт не законного зняття його з реєстрації у вересні 2023 року та його неповнолітнього сина, ОСОБА_3 яка звернулась до ЦНАП та надала не правдиву інформацію про те, що вона є єдиним власником будинку, приховавши та не повідомивши факт наявності спільної сумісної власності подружжя. Що є додатковим доказом наполегливості щодо заволодіння всім житловим будинком. Даний факт встановлений судовим рішенням у справі 544/1844/22 та не потребує доказування, в якому зазначено «Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Встановлено, що 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, придбана позивачем під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 . Таким чином, позивачем та її представником не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру». ОСОБА_4 вже звернувся до органів поліції із заявою про злочин з боку ОСОБА_3 та готує позов про поділ майна подружжя та поновлення реєстрації у частині, яка належить йому по закону як спільна сумісна власність. Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 грошей по борговим розпискам. Судові засідання проводити без участі відповідача ОСОБА_4 у зв`язку із його відрядженням у інше місто.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Ковтун М.В. вимоги викладені у позові підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, пояснив, що 11.11.2018 ОСОБА_2 уклала із ОСОБА_3 договір позики, згідно якого ОСОБА_2 передала останній грошові кошти у розмірі 2170 доларів США, з умовою повернення до 01.10.2020. Одержання відповідачем зазначеної суми підтверджується розпискою від 11.11.2018. Чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_4 надав письмову згоду на отримання його дружино зазначених коштів. Цього дня ОСОБА_1 також уклав із ОСОБА_3 договір позики, згідно якого передав останній грошові кошти у розмірі 2180 доларів США, з умовою їх повернення до 01.10.2020. Цього ж дня було укладено розписка у письмовій формі. Чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_4 також надав письмову згоду на отримання його дружиною даних коштів. У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_4 заперечує той факт, хоча спочатку взагалі не зрозуміло, спочатку заперечує усе, потім не заперечує той факт, що отримані були кошти, але у гривнях, потім визнає той факт, що він був присутній, коли ці кошти були отримані у доларах США і були написані цього дня відповідні розписки. Відповідачем у відзиві зазначається той факт, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається, на підставі своїх вимог і заперечень. Проте відповідач у жодний спосіб не спростовує ті обставини, робить це лише на словах і на безпідставних звинуваченнях, що нібито його ввели в оману, і в оману вводив суд і у минулому судовому засіданні у іншій справі, де позиція відповідача також була ідентична, що усі вводять усіх в оману, але він нічого не знає. На даний час звернувся до суду із заявою, не визнається той факт, що він був присутній, що кошти отримувалися ОСОБА_3 . Поряд цим відповідачем ОСОБА_3 додано до матеріалів справи, копію позовної заяви ОСОБА_4 про поділ майна і ухвалу про відкриття провадження. Тобто відповідач ОСОБА_4 не визнає жодних обставин, ні факту отримання коштів, ні факту припинення частки у спільному майні подружжя, жодних доказів не додається з приводу того, що будинок був придбаний за спільні кошти, але подається позов про визнання за ним права власності. Про позов про поділ майна він зазначає, оскільки у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на рішення суду, яке іще не набрало законної сили і що суд встановив обставини відносно придбання того будинку, то для встановлення обставин, що мають істотне значення, вважає, що відповідачем подана заява про те, що у суді крім того на яку посилається відповідач іще є справа відповідача ОСОБА_4 про поділ майна. У позові ставить двох відповідачів, оскільки вважає, що кошти бралися спільно відповідачами, чому розписка написана у такий спосіб він не знає, це пояснить відповідач ОСОБА_3 , але з огляду на норми закону, що якщо укладається договір у інтересах сім`ї, то він укладається від імені іншої особи і напевно з цих обставин і була надана згода відповідача ОСОБА_4 , саме з цих міркувань.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є її дітьми. Вона брала у них кошти у борг окремо у кожного. ОСОБА_4 не є їхнім батьком. Останній надав згоду на отримання коштів. На той час вона консультувалась з юристом, перед тим як узяти кошти, як написати ці розписки, їй сказали, що вона пише розписки, чоловік підтверджує, що це кошти вони брали разом на придбання будинку. Оформили взяття через розписки, а не через нотаріуса, бо коли вона звернулася до нотаріуса, їй сказали, що вони не дуже хочуть займатися такими справами, і як їй сказав юрист, так вона і зробила. Їй сказали, що такі розписки мають законну силу, чоловік сказав, що віддавати кошти не буде, хоча кошти вони брали разом і він давав на це згоду. Борг дітям не сплатила взагалі і досі, у зв`язку з відсутністю у неї коштів. По факту працювала одна вона, чоловік не працював, проживав за рахунок отримання пенсії на дитину. Зараз у неї конфлікт з дітьми, вони з нею не спілкуються, бо умова у неї ними була така, що іще до того як зареєструвати шлюб з чоловіком, вона уклала попередній договір купівлі - продажу і діти допомогли їй коштами. Після укладення попереднього договору купівлі-продажу у 2016 році, вона зійшлася жити з чоловіком і останній сказав, що буде сплачувати борг. Розписки на отримання коштів вони з чоловіком писали удвох, кошти брали удвох, а зараз він подав на поділ майна. До суду з позовом про стягнення з нього частини узятих коштів вона не зверталася бо не знала, що так можна було. ОСОБА_3 доглядала дитину чоловіка, яка була дуже хвора. На початку війни відповідач забрала сина відповідача та разом із донькою та онуком виїхала у Німеччину. Повернувшись в України виявила, що відповідач «наробив» купу боргів, з будинку виїхав, забравши усе, що він купував., а у результаті діти з нею не спілкуються через борг. Сплати його коштів відповідач не має, оскільки через війну лишилася без роботи. Перед виїздом її роботу закрили, вона домовилася з власником виробництва, під реалізацію товару під себе, оформилася як ФОП, а коли виїхала за кордон то закрила його. Дитина ОСОБА_4 була із нею у Німеччині, останній будучи в Україні почав виганяти її сина з будинку. За кордоном проживали як біженці, отримували допомогу таку як і усі. У дітей брала у одного 2170 доларів США у іншого 21089 доларів США, рівно ту суму, щоб вистачило заплатити за будинок. Попередня передплата 1000 доларів, була унесена нею у 2016 році, коли вона іще не перебувала у шлюбі. ОСОБА_4 говорив, що візьмуть кошти у борг, будуть віддати, що у нього у Світловодську є будинок, який продадуть і віддадуть борг, щоб будинок був спільним. Потім вияснилося, що той будинок належить його тещі, матері його першої дружини, відповідач у нього уже третя дружина.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, просив слухати справу у його відсутність. Свою позицію відповідач висловив у відзиві на позов, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.ч. 1 4 ст.12 ЦПК).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (чч.1 та 2 ст.77 ЦПК).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Учасникам роз`яснені судом права та обов`язки.

Особа, яка подає позовну заяву, вправі очікувати від суду застосування вказаних норм процесуального законодавства, які надають їй право звернення з позовом із можливістю подальшого вирішення процесуальних питань щодо визначення предмета доказування, надання та витребування доказів в установленому порядку.

Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення процесуального закону, яке б гарантувало особі право на судовий захист, зокрема звернення з позовною заявою до суду відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК, оскільки держава не вправі обмежувати права особи, не маючи на меті захист суспільних інтересів.

Цивільно-процесуальний закон детально регламентує строки подання доказів, що, об`єктивно, мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування. Зокрема, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК), а відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Тобто, закріплення нормами ЦПК строку на подання доказів дозволяє вже на початку судового провадження визначитися із тактикою та стратегією ведення процесу, спрогнозувати поведінку свого процесуального опонента, визначитися із фактами, які не потребують доказування тощо.

Проте, клопотань щодо встановлення походження, належності підпису чи написання відповідачкою ОСОБА_3 розписки, шляхом призначення експертиз, від останньої до суду не надходило. ОСОБА_3 визнала написання розписок.

Суд вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне.

З аналізу вище викладеного вбачається, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України слід встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору і його умов.

Так судом встановлено, що згідно досліджених розписок від 11.11.2018 року ОСОБА_3 за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_4 взяла у борг в ОСОБА_2 2170 доларів США до 01.10.2020 року та у ОСОБА_1 2180 доларів США до 01.10.2020 (а.с. 11-12). Проте в зазначений у розписці термін борг не був повернутий, зокрема і станом на дату подачі позову до суду.

Оригінал вказаних боргових розписок було витребувано судом у позивачів, оглянуто в судовому засіданні та приєднано до матеріалів справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 65 СК дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Аналіз наведених положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, дозволяє дійти висновку, що чоловік і дружина розпоряджаються спільним майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні договорів одним із подружжя.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. 3 ст. 65 СК).

Оскільки договір займу, який укладений між позивачами та відповідачами не визнаний у судовому порядку недійсним, при постановленні рішення мають бути застосовані наслідки ч.4 ст.65 СК України, оскільки грошові кошти за договором позики були отримані в інтересах сім`ї, що є підставою для солідарного стягнення заборгованості оскільки створює обов`язки для другого з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Оскільки гроші також є майном, сенс необхідності згоди одного з подружжя на укладення другим із подружжя договору, який виходить за межі дрібного побутового, полягає у тому, що кожен із подружжя має право брати участь у розпорядженні грішми, зокрема якщо їх сукупний розмір перевищує визначені законодавцем межі, встановлені для відповідного правочину.

Як було встановлено у судовому засіданні, зі слів відповідача, за кошти що бралися у борг відповідачами було придбано будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Викладене також підтверджується поясненнями позивачів наданими у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним окремої частини правочину, зафіксовані у рішенні суду, де вони вказують що у листопаді 2018 року надавали матері у борг кошти в доларах США на придбання будинку. Також, рішення встановлено те, що наданою письмовою згодою у розписках ОСОБА_4 фактично взяв на себе боргові зобов`язання. Встановлені факти у рішенні не потребують повторного доказування (а.с. 98-105).

Вказане рішення суду було оскаржено в апеляційному порядку, проте факт взяття на себе боргового зобов`язання визнане судом ОСОБА_4 не оскаржувася.

З позовом до суду ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання договору (розписки) недійсним не зверталися.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

У своїх постановах від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, від 2.07.2014 у справі №6-79цс14, від 13.12.2017 у справі №6-996цс17 ВСУ сформульовано позицію про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, про що зазначав у своїй постанові ВСУ від 19.05.2021 № 128/891/20-ц.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачі не у повному обсязі виконують договір, з них на користь позивача слід стягнути 3% річних.

За основну має братися прострочена сума, визначена у договорі, а не її еквівалент у національній валюті України, стягнення з відповідачів на користь позивача ОСОБА_2 підлягає 3 % річних згідно з розрахунком станом на 29.09.2024 (дату подачі позову) 2170 доларів США х 3% : 365 х 1093 дні = 196,7 доларів США, а на користь позивача ОСОБА_1 підлягає 3 % річних згідно з розрахунком станом на 29.09.2024 (дату подачі позову) 2180 доларів США х 3% : 365 х 1093 дні = 196,7 доларів США.

Суд зазначає, що договірні відсотки за користування кредитними коштами, не є грошовим зобов`язанням, в розумінні ст. 625 ЦК України, а є винагородою кредитора за правомірне користування боржником позикою (кредитом), згідно приписів ст.ст. 536, 1048 ЦК України.

Оскільки грошове зобов`язання відповідачів перед позивачем було визначено в іноземній валюті доларах США, інфляційні втрати, передбачені ст. 625 ЦК України, в даному випадку не можуть бути застосовані.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з наданої позивачами платіжної інструкції, останні сплатили судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (а.с. 5).

Відповідно до ст. 141 ЦПК, з відповідача на користь позивача у повернення підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи, що позов задоволено то стягненню підлягає судовий збір по 536,80 грн. з кожного відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 545, 625, 1046-1047, 1050 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 76, 78, 80, 83, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 1188,35 доларів США з кожного заборгованості за розпискою б/н від 11.11.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 1183,35 доларів США з кожного заборгованості за розпискою б/н від 11.11.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 536,80 грн. з кожного у відшкодування сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 536,80 грн. з кожного у відшкодування сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та мешканець АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 19.09.2007, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована у АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 09.06.2006, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та мешканка АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_5 , виданий 14.08.2017, орган, що видав 5340, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання невідоме, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 .

Суддя Ю.О.Ощинська