233 № 469/128/24
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
23 травня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря судового засідання Франчук А. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
Факт укладення договору позики, а також отримання ОСОБА_3 визначеної грошової суми підтверджується розпискою від 17.01.2022.
Проте, відповідачка, порушуючи умови укладеного між ними договору позики, порушуючи передбачені умовами договору строки, до теперішнього часу борг не повернула.
Відповідачка відзив на позовну заяву не подала.
Ухвалою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 26 січня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики передано за підсудністю до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області (а.с.25).
Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.04.2024 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та відкрито провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду по суті, сторонам встановлені строки на подання заяв по суті (а.с.30-31).
Представник позивача ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надавши суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачки ОСОБА_1 .
Відповідачка ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, повторно у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим судом 23.05.2024 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд прийшов до таких висновків.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та підлягає виконанню у встановлений строк (термін), що встановлений договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання, що випливають з договору позики.
У строки, що обумовлені Договором позики, ОСОБА_3 свої зобов`язання не виконала, грошові кошти в повному обсязі не повернула. Зазначена обставина відповідачкою не спростована.
За твердженням позивачки, 23.01.2024 ОСОБА_3 повернула їй грошові кошти у розмірі 3000, 00 грн.
Тож, позов належить задовольнити у повному обсязі.
Щодо питання про стягнення судових витрат з відповідачки, суд приходить до такого.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як убачається з матеріалів справи адвокат Мішин М. В., як представник позивачки, діяв на підставі Ордеру серії АН № 1341829 від 04.01.2024 (а.с.7) та Договору про надання юридичної правничої допомоги від 04.01.2024 (а.с.4-6).
На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн позивачка подала такі докази:
-Договір про надання правничої допомоги від 04.01.2024, укладений між адвокатом Мішиним М. В. та ОСОБА_1 , п.4.2 якого передбачено, що за правничу допомогу, передбачену в п. 1 Договору клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар), розмір якої визначений сторонами цього договору, та складає 5000,00 грн;
-Квитанцію до прибуткового касового ордеру б/н від 04.01.2024 про сплату ОСОБА_1 за Договором про надання правничої допомоги 5000,00 грн (а.с.19).
Положення статті 137 ЦПК України вказують на те, що питання співмірності залежить від конкретних характеристик справи, затраченого часу на участь в ній, обсягом виконаною роботи правового напряму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати та адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановив, що розмір гонорару, витрачений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанови Верховного Суду у справі №905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року, у справі №922/2685/19 від 08 квітня 2020 року).
Таким чином, враховуючи незначну складність цієї справи, ціну позову, а також враховуючи не надання позивачкою детального опису робіт (наданих послуг), що були виконані адвокатом, суд приходить до висновку, що розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача на професійну правничу допомогу належить визначити у розмірі 2500,00 грн.
Окрім цього, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки належить стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн, сплата якого підтверджується платіжною інструкцією від 22.01.2024 (а.с.22).
Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 288 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ), представник позивачки ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) про стягнення боргу за договором позики задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати пов`язані з судовим розглядом у загальному розмірі 3711 (три тисячі сімсот одинадцять) грн 50 коп, з яких: витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп.
Повний текст рішення складено 23 травня 2024 року.
Заочне рішення може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має прав на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. В. Каліуш