Справа № 349/635/24
Провадження № 2/349/298/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 травня 2024 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі судді Могили Р.Г.,

з участю секретаря судового засідання Мартиновської І.П. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в порядку заочного розгляду цивільну справу №349/635/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно набутого майна та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Романків І.М., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 , шляхом визнання за нею право власності на частину вказаного нерухомого майна.

Позов обгрунтовано тим, що з 25 лютого 1993 року позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 , який розірвано на підставі судового рішення від 20 березня 2018 року.

В шлюбі у них народилося четверо дітей, одна з яких на даний час є неповнолітньою. Під час шлюбу за рахунок спільних грошових коштів подружжя, вони звели та здали в експлуатацію житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість домоволодіння на даний час становить 214 500,00 гривень. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .

Зазначає, що в березні 2018 року відповідач виїхав на постійне місце проживання до російської федерації і з цього часу будь-якого зв`язку з ним немає, а тому за таких обставин , угоди про добровільний поділ майна досягнути неможливо.

Посилаючись на те, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є спільною сумісною власністю подружжя, та на підставі ст.ст. 60, 69 СК України просить визнати за нею право власності на частину домоволодіння.

Відповідач ОСОБА_2 не подав відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Романків І.М. просить справу розглядати за їхньої відсутності, не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи, про що вказав у заяві від 30 травня 2024 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився повторно, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст.223, 280 ЦПК України.

У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Дослідивши письмові докази, які долучено до справи лише позивачкою, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 1993 року по 20 квітня 2018 року. Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2018 року в судовій справі №349/150/18, яке набрало законної сили 20 квітня 2018 року, шлюб між сторонами по справі розірвано.

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Фразькою сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області 10 жовтня 2004 року на підставі рішення виконавчого комітету від 13 травня 2004 року №31, право приватної власності на житловий будинок загальною площею 165 кв.м., літню кухню площею 14,9 кв.м., стайню-стодолу площею 57,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване на ОСОБА_2 , частка 1/1.

Аналогічна інформація відображена у копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5006530 від 10 жовтня 2004 року.

Відповідно до копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого на ім`я ОСОБА_2 21 листопада 2002 року, до складу домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 входить: житловий будинок загальною площею 165,0 кв.м., житловою площею 79,2 кв.м., літня кухня площею 14,9 кв.м, стайня-стодола площею 57,2 кв.м.

Згідно копії висновку про вартість майна, ринкова вартість домоволодіння станом на 08 квітня 2024 року становить 214 500,00 гривень.

Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту ( ч.1 ст. 61 СК України).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України)

За ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значенн ( ч.1 ст. 71 СК України).

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб ( ч.4 ст. 65 СК України).

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №725/1776/18, факт придбання спірного майна в шлюбі є безумовною підставою для віднесення його до спільної сумісної власності.

При цьому, Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, №14448/88, §33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наявних у справі доказів наданих лише позивачкою, суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін по справі, та в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя визнає за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Керуючись ст.ст. 263-265,280-284 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно набутого майна та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя - задовольнити повністю.

У порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житлового будинку загальною площею 165,0 кв.м., житловою площею 79,2 кв.м., літньої кухні площею 14,9 кв.м, стайні-стодоли площею 57,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивачка:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 30 травня 2024 року

Суддя Р. Г. Могила