У Х В А Л А

"03" червня 2024 р.

м. Київ

справа № 755/9294/24

провадження № 2-о/755/399/24

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення,

УСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вивчивши матеріали поданої заяви на предмет дотримання цивільного процесуального законодавства під час звернення з даним позовом до суду, суддя дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно статті 316 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення, визначається за його клопотанням ухвалою судді Верховного Суду.

В першу чергу, порядок реєстрації місця проживання іноземців в Україні регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Постановою Кабінету Міністрів України «Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 2 березня 2016 року №207.

Отже, у разі, якщо іноземець планує перебувати на території України більше як 90 днів, то потрібно обов`язково зареєструвати місце свого проживання. В такому випадку, іноземець повинен мати посвідку на тимчасове або постійне місце проживання в Україні.

У відповідність з пунктом 58-1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, іноземець, який отримав посвідку вперше чи має посвідку, зобов`язаний зареєструвати своє місце проживання в порядку, установленому Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Частиною першою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено обов`язок іноземця, який постійно чи тимчасово проживає в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Отже, отримавши посвідку на тимчасове або постійне проживання в Україні, в іноземця є 30 календарних днів, з дати видачі посвідки, для того щоб зареєструвати своє місце проживання в Україні. У разі, якщо іноземець вже мав зареєстроване місце проживання, проте знявся з зареєстрованого місця проживання, то він зобов`язаний протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Разом з тим, заявником не долучено доказів отримання ним посвідки на тимчасове проживання на території України, а також відсутні докази дотримання заявником законодавства щодо реєстрації заявника на території України, зокрема, щодо реєстрації заявника у Дніпровському районі м. Києва, що також підтверджено даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Таким чином, заявником не надано передбачених законодавством документів на підтвердження його права звернення до Дніпровського районного суду м. Києва.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, цей Закон застосовується, зокрема, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору (ч. 1 ст. 3 Закон України «Про міжнародне приватне право»).

За змістом частини другої статті 3 ЦПК правила про підсудність, передбачені в міжнародних договорах, мають пріоритет перед нормами внутрішнього права.

На сьогоднішній день питання підсудності регулюється ст. 497 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» перелічені випадки, коли суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом.

Разом з тим, законодавець не розширив цю норму випадками, коли йдеться про розгляд справ про встановлення факту родинних відносин іноземця, з метою отримання свідоцтва про народження іноземця, який народився на території іншої держави.

Згідно положення п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене та, встановивши, що заявник звернувся до суду із заявою, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, - наявні підстави для відмови у відкритті провадження за досліджуваною заявою.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: повернення заяви або скарги.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про міжнародне приватне право», статтями 186, 258-261, 353, 497 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення позивачу даної ухвали суду.

Суддя: В.І. Галаган