Справа № 462/4193/24
провадження 2/462/1298/24
У Х В А Л А

27 травня 2024 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., вивчивши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права особистої приватної власності на нежитлове приміщення,-

ВСТНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_2 , право особистої приватної власності на нежитлове приміщення № НОМЕР_1 , на АДРЕСА_1 , загальною площею 64,4 кв.м. Як підставу для представництва інтересів ОСОБА_2 , суду було надано договір повного господарського відання об`єктом нерухомого майна від 14 січня 2023 року, що укладений між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , відносно нежитлового приміщення № НОМЕР_1 , на АДРЕСА_1 .

Вивчивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, суд прийшов до наступного переконання.

Відповідно до частини першої статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ч. 7 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1, 4 ст.62 Цивільного процесуального кодексу України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до ч.2 ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути, зокрема, ордер. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Згідно зі ст. 131-2 Конституції України, виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Розділом ХV Перехідних Положень Конституції України, а саме: п. п. 11 п.16-1 визначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Згідно п.1 ч.1 ч. 2, 3 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст.277 Цивільного процесуального кодексу України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

З аналізу наведених положень закону можна дійти висновку, що представництво фізичної особи представником на підставі договору господарського відання об`єктом нерухомого майна, без надання доказів адвокатської діяльності можливе лише при вирішенні спору, тобто під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи).

В той же час, судом не приймається до уваги твердження позивача ОСОБА_1 , про те, що ціна позову становить 343 563 грн., оскільки згідно наявного в матеріалах справи висновку про вартість майна, а саме: однокімнатної квартири в АДРЕСА_2 , її вартість становить 1 563 800 грн.

Згідно п. 5 ч 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, дійсна вартість майна, яке є предметом позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак, вказана справа не може відноситися до малозначних.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли: заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки за своєю формою поданий до суду позов не відповідає вимогам п. 1 ч.4 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні докази, які підтверджують процесуальну дієздатність ОСОБА_1 , щодо представництва інтересів ОСОБА_2 , передбачених статтями 58, 60 Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною 7 ст. 185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст.185, 353, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права особистої приватної власності на нежитлове приміщення, повернути позивачу разом з доданими до неї документами.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з часу отримання її копії.

Суддя: А.І. Ліуш