ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/5710/20 Номер провадження 22-ц/814/1016/24Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря: Ракович Д.Г.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Харківський метрополітен» про стягнення моральної шкоди

за апеляційними скаргами адвоката Корсуна Романа Олександровича в інтересах ОСОБА_2 та комунального підприємства «Харківський метрополітен»

на рішення Київського районного суду м.Полтава від 27 вересня 2023 року, прийнятого під головуванням судді Яковенко Н.Л. в м.Полтаві, зі складанням повного тексту 02.10.2023 року,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до районного суду з даним позовом. Зазначав, що 18.01.2018 року в тунелі метрополітену поблизу станції метро «Центральний ринок» в м. Харкові стався наїзд електропоїздом метрополітену на його батька - ОСОБА_3 , 1937 року народження, який внаслідок пригоди помер.

Вказував, що відповідачем не було забезпечено всіх необхідних заходів щодо безпеки громадян, зокрема, встановлення огорож, парканів, сигналізації, відеоспостереження, тощо.

Враховуючи, що втрата близької людини є для нього незворотною втратою, що спричиняла, спричиняє і буде спричиняти йому довготривалі сильні душевні страждання, просив стягнути з КП «Харківський метрополітен» моральну шкоду в розмірі 525 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Полтава від 27 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Харківський метрополітен» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

В задоволені решти вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Харківський метрополітен» на користь держави судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 2684 грн.

Рішення суду мотивовано наявністю грубої необережності потерпілого та відсутністю між позивачем та померлим тісних родинних та соціальних зв`язків.

Рішення оскаржили адвокат Корсун Р.О. в інтересах ОСОБА_2 та КП «Харківський метрополітен».

Представник позивача в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині відмови позивачу у стягненні на його користь моральної шкоди в розмірі 525 000 грн. та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення не було взято до уваги клопотання сторони позивача щодо зупинення провадження до розгляду кримінального провадження з приводу даного факту, де обвинуваченою є працівник метрополітену ОСОБА_4 за фактом вчинення нею кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 276 КК України.

Зазначає, що суд безпідставно посилався на відсутність вини власника джерела підвищеної небезпеки в настанні даної пригоди, оскільки встановлення наявності чи відсутності вини можливе за результатом розгляду кримінального провадження за даним фактом.

Вказує, що визначена судом сума відшкодування моральних втрат позивачу за смерть батька у розмірі 5000 грн. є занадто заниженою та не відповідає ступеню страждань позивача від втрати близької людини.

В апеляційній скарзі КП «Харківський метрополітен», не погоджуючись з прийнятим рішенням, посилаючись на неповноту встановлення обставин справи, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 та відмовити в їх задоволенні.

Вважають, що районний суд не дав належної оцінки тому, що шкода в даному випадку була завдана не джерелом підвищеної небезпеки, оскільки не була пов`язана з будь якими порушеннями в роботі приладів або та рухомого складу метрополітену, а була викликана виключно свідомими та умисними діями батька позивача, який в порушення підпунктів 4.2.8., 4.2.16., 4.2.20., 4.2.32 пункту 4.2 Правил користування Харківським метрополітеном умисно переліз через огороджувальний бар`єр, на якому містилася візуальна інформація про наявність напруги над 800 В (вольт) на контактній рейці та зліз з платформи метрополітену, а потім пішов до тунелю метрополітену, чим створив аварійну ситуацію, що перешкоджає руху поїздів.

Вказують, що суд першої інстанції також, помилково стягнув судовий збір у розмірі 2684 грн., оскільки станом на рік подання позову 2020 ставка судового збору становила 2027 грн.

КП «Харківський метрополітен»у відзиві на апеляційну скаргу адвоката Корсуна Р.М., подану в інтересах позивача ОСОБА_2 , просить в її задоволенні відмовити.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність позивача, представник якого належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте після оголошеної перерви вдруге не прибув до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.01.2018 року ОСОБА_3 , 1937 року народження, приблизно о 11 год 50 хв., перебуваючи на території станції «Центральний ринок» метрополітену в м. Харків, переліз через огороджувальний бар`єр, переступив через контактну рейку на колії, призначену для руху по ній рухомого складу, зайшов до тунелю та пішов по ньому в напрямку станції «Південний вокзал». В подальшому на відстані приблизно 50 м. до кінця платформи станції метро «Центральний ринок» поїзд М11 здійснив наїзд на ОСОБА_3 , який від отриманих ушкоджень помер того ж дня у Харківській міській клінічній лікарні швидкої невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 29-Ат/18 від 09.02.2018 у ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження, причиною смерті є важка перепоно-мозкова травма з внутрішньочерепними крововиливами, переломом черепу і забоєм головного мозку, що ускладнилось в своїй течії набряком-набряканням головного мозку та дислокацією стовбуру головного мозку.

Районний суд, частково задовольняючи позовні вимоги, враховуючи наявність грубої необережності померлого, відсутність між позивачем та померлим тісних родинних та соціальних зв`язків, застосувавши принципи розумності та справедливості, оцінив моральні страждання позивача в розмірі 5000 грн.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У даній справі встановлено, що позивач є рідним сином загиблого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с.11).

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Твердження КП «Харківський метрополітен» та доводи апеляційної скарги про наявність свідомих та умисних дій померлого ОСОБА_3 , який потратив до тунелю метро, не підтверджені належними та достатніми доказами.

Між тим, у відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Разом з цим, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Суд першої інстанції, оцінюючи дії ОСОБА_3 під час події 18.01.2018 року, обгрунтовано вважав їх такими, що допущені внаслідок грубої необережності потерпілого, який самовільно переліз через огороджувальний бар`єр, переступив через контактну рейку на колії, зайшов до тунелю та почав рух по ньому, у зв`язку з чим визначив розмір морального відшкодування позивачу в сумі 5000грн.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду про те, що окреме проживання позивача з батьком свідчить про відсутність тісних родинних стосунків та соціальних зв`язків, адже ОСОБА_2 втратив рідну людину- батька, а факт їх проживання за різними адресами не може бути пов`язаний за відсутності переконливих доказів із твердженням про відсутність таких зв`язків.

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для збільшення розміру морального відшкодування до 20 000 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості та зміни судового рішення суду першої інстанцій у цій частині.

Не може бути прийняте твердження апеляційної скарги представника позивача про взаємопов`язаність даної справи та кримінальної справи по обвинуваченню працівника відповідача ОСОБА_4 за ст. 276 ч.3 КК України, так як правовідносини у даній цивільній справі регулюються нормами цивільного законодавства і зупинення провадження у справі суперечить принципу ефективності судового процесу.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги КП«Харківський метрополітен» в частині невірного стягнення районним судом суми судового збору в розмірі 2684 грн.

Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року встановлений у 2102 гривні,

Виходячи з положень ч.1.ст.4 Закону України «Про судовий збір» та приймаючи до уваги, що з даним позовом ОСОБА_2 звернувся у листопаді 2020 року, то визначений помилково розмір судового збору, що підлягає стягненню на користь держави з відповідача, слід змінити, зменшивши до 2102 гривні,

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвоката Корсуна Романа Олександровича в інтересах ОСОБА_2 та комунального підприємства «Харківський метрополітен» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Полтава від 27 вересня 2023 року змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 з Комунального підприємства «Харківський метрополітен» з 5000 грн. до 20 000 грн. (двадцяти тисяч гривень).

Змінити розподіл судових витрат, зменшивши розмір стягнення на користь держави судового збору з Комунального підприємства «Харківський метрополітен» з 2684 грн. до 2102 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.05.2024 року.

Головуюча суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна