Справа № 331/1216/24
Провадження № 2/331/1188/2024
Жовтневий районний суд м.Запоріжжя у складі судді Фісун Н.В., за участю секретаря Свириденко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
27.02.2024 року ТОВ «УМ Факторинг» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з останньої на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованість у розмірі 73 800,00 грн., понесені судові витрати у розмірі 3028,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.04.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір №3630371 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За вказаним договором відповідач отримала позику у розмірі 9000,00 грн строком на 360 днів, шляхом переказу на її банківську картку № НОМЕР_1 з призначенням платежу поповнення картки та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,1% від суми кредиту за кожен день користування знижена процентна ставка та 2 % від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка.
Станом на 01.12.2023 року Відповідач борг та нараховані відсотки не погасила, наявне прострочення за договором споживчого кредитування №3630371 від 25.04.2023 року.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2024 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відзив на позов та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходили.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву у якій просить розглянути справу без його участі, прохає суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом направленням судових повісток з повідомленням. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками та конверти з судовими повістками, що направлялися за адресою останнього відомого місця проживання відповідача, повернулися до суду не врученим з відміткою Укрпошти про причини повернення «За закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З матеріалів справи вбачається, що 25.04.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір №3630371 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Договір укладено в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
За вказаним договором відповідач отримала позику у розмірі 9000,00 грн строком на 360 днів, шляхом переказу на її банківську картку № НОМЕР_1 з призначенням платежу поповнення картки та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,1% від суми кредиту за кожен день користування знижена процентна ставка та 2 % від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка, відповідні ставки зазначені в п. 1.4.2. та 1.4.1. договору.
Відповідно до п. 3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитним договором за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації) виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.
Свої зобов`язання кредитор перед позичальником виконав і надав їй кредитні кошти.
Згідно листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.11.2023 було встановлено, що на підставі договору №ФК-19/03-21 від 12.03.2019 було здійснено переказ коштів в сумі 9000,00 грн. на рахунок клієнта номер картки НОМЕР_1 .
Враховуючи те, що відповідач не виконав умови договору №3630371 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.04.2023, позивач застосовує стандартну процентну ставку - 2 % на строк 360 днів.
Згідно п.3.1. кредитного договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кожен день фактичного користування кредитом, протягом строку дії кредиту.
За договором факторингу №10112023 від 10.11.2023, ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги ТОВ «УМ Факторинг» за кредитними договорами./а.с.6-9/.
Згідно з п.2.1 договору факторингу ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується відступити ТОВ «УМ Факторинг» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «УМ Факторинг» їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна» за плату на умовах, визначених договором.
Згідно з п.2.2. договору факторингу ТОВ «УМ Факторинг» набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
10.11.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» підписано реєстр прав вимог №1, за яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №3630371 від 25.04.2023, де боржником є ОСОБА_1 (а.с.10).
З копії платіжної інструкції №487 від 13.11.2023 вбачається, що ТОВ «УМ Факторинг» сплатив ТОВ «Лінеура Україна» 206 140,44 грн. згідно реєстру прав вимоги №1 від 10.11.2023 (а.с.11).
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обо в`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі статтею 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом, між ТОВ «Лінеура УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №3630371 на умовах споживчого кредиту в електронному вигляді, яким передбачено передачу коштів в безготівковій формі шляхом їх зарахування на платіжну картку позичальника.
Згідно з ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Отже, підписавши вищевказану угоду електронним підписом, відповідач добровільно погодилася у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та порядок та розмір сплати відсотків за користування кредитом.
За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними, ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання за договором належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, проте відповідач, отримавши кредитні кошти, в порушення взятих на себе зобов`язань, суму боргу по кредиту не повернула.
Враховуючи те, що ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги ТОВ «УМ Факторинг» за договором №3630371 до відповідача, у позивача наявне право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості за цим договором.
Згідно розрахунку заборгованості, який наведено в позовній заяві заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Лінеура УКРАЇНА» становила: 73 800,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом 9000,00 грн, заборгованість за відсотками за 360 днів користування кредитом 64 800,20 грн, а отже саме такий розмір заборгованості підлягає стягненню із відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.
Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2022 року у справі N 201/3828/21 (провадження N 61-8927св22), з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі N 357/380/20 (провадження N 14-20цс22), зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс19).
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі N 9901/350/18 (провадження N 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 (провадження N 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі N 908/299/18 (провадження N 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі N 550/936/18 (провадження N 14-26цс)".
На підтвердження отриманих правничих послуг позивач надав: копію договору № 15/12/2023 про надання юридичних послуг від 1.12.2023 року, укладений між ТОВ « УМ Факторинг» та адвокатом Судейкіною І.В., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 7357/10, видане Радою адвокатів Київської області 01.03.2019 року, копію платіжної інструкції №712 від 20.12.2023 року на суму 6 000,00 грн, копію акту №137 приймання передачі наданих послуг від 8.12.2023 року до договору про надання юридичних послуг № 15/12/2023.
Виходячи з встановлених обставин та норм процесуального законодавства, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази про понесення ТОВ «УМ Факторинг» судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи є достатніми, допустимими і достовірними.
Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 3028,00 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 280-282, 417 ЦПК України, ст. ст. 526, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 30.05.2024 року.
Суддя Н.В.Фісун