Справа № 466/6557/23 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/512/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Лук`янович А.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 12 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути зі згаданого відповідача на користь позивачки 50 000 грн. моральної шкоди, 6 549 грн. 64 коп. матеріальної шкоди, 5 500 грн. витрат на правничу допомогу та 3 757 грн. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 02.02.2023 року о 06:33 год. по АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «ЧАЗ А081.10», номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на позивачку, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження та зазнала матеріальних збитків.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 21.03.2023 року у справі № 466/2161/23, що набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Стверджувалося, що зі сторони відповідача позивачка жодного відшкодування не отримала, а тому змушена звернутись до суду з даним позовом (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 :

- 50 000 грн. моральної шкоди;

- 6 549 грн. 64 коп. матеріальної шкоди;

- 5 500 грн. витрат на правничу допомогу;

- 3 757 грн. сплаченого судового збору (а.с. 63-70).

Вищезгадане рішення оскаржив відповідач в особі своєї представниці.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом не було враховано тієї обставини, що на момент дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) відповідач перебував у трудових відносинах з Львівським комунальним автотранспортним підприємством № 1 (ЛК АТП № 1), якому також належить і транспортний засіб марки «ЧАЗ А081.10», номерний знак НОМЕР_1 , а відтак не було дотримано положень статей 22 і 1172 ЦК України.

Стверджує, що після ДТП відповідач сплатив позивачці 10 000 грн., «про що остання обіцяла надати письмову розписку про отримання від нього коштів, однак згодом звернулась із зазначеним позовом до суду» (а.с. 74-81).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року (яка отримана сторонами 20 лютого 22 квітня 2024 року; а.с. 135, 137, 138, 140-141) відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою, запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 133-134).

Позивачка, отримавши апеляційну скаргу 22.04.2024 року (а.с. 141), відзиву на неї до суду не подала.

Заяв від сторін спору про проведення апеляційного розгляду справи з їх викликом до суду також не поступало.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина 6 статті 82);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) всіма учасниками справи (а, відтак, доказуванню не підлягає) те, що 02.02.2023 року о 06:33 год. по АДРЕСА_1 в результаті наїзду транспортного засобу марки «ЧАЗ А081.10», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 на позивачку ОСОБА_3 мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок якої ОСОБА_3 «отримала тілесні ушкодження та зазнала матеріальних збитків», а винним у цій ДТП постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 21.03.2023 року у справі № 466/2161/23 визнано ОСОБА_2 , працюючого у АТП № 1 (а.с. 19-21).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 453030, власником вищезгаданого транспортного засобу (автобусу) марки «ЧАЗ А081.10», номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП було АТП № 1 і відповідач ОСОБА_2 керував ним, як працівник згаданого АТП № 1 (а.с. 12-13): наведені обставини позивачкою не оспорюються і не спростовані.

За змістом частини 1 статті 1172 ЦК України, шкоду завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків відшкодовує юридична або фізична особа, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.

Статтею 132 КЗпП України встановлено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку (частина 1), і що матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (частина 2).

Водій автобуса не відноситься до категорії посадових осіб і стороною позивача не наведено законодавства, яке б передбачало матеріальну відповідальність водія автобуса АТП № 1 понад середній місячний заробіток.

Випадки повної матеріальної відповідальності є передбаченими у статті 134 КЗпП України, однак стороною позивача не зазначено з яких саме підстав, передбачених цією статтею, водій (відповідач) ОСОБА_2 мав би нести матеріальну відповідальність у повному розмірі заподіяної ним шкоди.

Згідно чинного законодавства, цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів має бути обов`язково застрахованою у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У позовній заяві міститься посилання на те, що «страхова компанія відшкодувала (позивачці) 1 588 грн. 56 коп.», в підтвердження чого позивачкою до позовної заяви долучено докази про переказ 30.03.2023 року страховою компанією згаданих коштів (пункт 15 Додатків до позовної заяви: «Копія виплати страхової Відповідача»; а.с. 18).

З урахуванням вищенаведених обставин в їх сукупності можна прийти до висновку про те, що цивільно-правова відповідальність власника автобусу марки «ЧАЗ А081.10», номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахованою.

Станом на 02.02.2023 року (день ДТП) ліміт страхових виплат згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»становив:

-до 160 000 грн. на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну потерпілих;

-до 320 000 грн. на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку саме страховик (у даному випадку власника автобуса марки «ЧАЗ А081.10», номерний знак НОМЕР_1 , яким на момент ДТП керував відповідач ОСОБА_2 ) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю та/чи майну позивачки.

А за змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому (у нашому випадку позивачці ОСОБА_3 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно висновків, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, відшкодування шкоди особою, відповідальність якоі? застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правовоі? відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом Украі?ни «Про обов`язкове страхування цивільно-правовоі? відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданоі? шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, якии? уклав відповіднии? договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правовоі? відповідальності (стаття 3 Закону Украі?ни «Про обов`язкове страхування цивільно-правовоі? відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як вже зазначалося вище, є підстави для висновку про те, що позивачці на момент подачі позову до суду було відомо про те, що цивільно-правова відповідальність власника автобуса марки «ЧАЗ А081.10», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахованою (оскільки позивачка отримувала страхове відшкодування), однак позовних вимог до страховика вона не пред`являла і навіть до участі у справі не залучала.

За вищенаведених обставин в їх сукупності доказуванню в ході судового розгляду справи підлягав розмір страхового відшкодування, яке було виплачено позивачці у розмірі 1 588 грн. 56 коп., однак матеріали справи не містять жодних обґрунтувань та/чи розрахунків страхового відшкодування у розмірі лише 1 588 грн. 56 коп., однак (як вже зазначалося) позовних вимог до страховика власника автобуса позивачка не пред`являла і навіть до участі у справі його не залучала.

В той же час, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки суд позбавлений можливості з власної ініціативи замінити або залучити співвідповідача: саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 757/39693/20 та від 02 лютого 2022 року у справі № 462/4724/20.

Клопотань до суду про витребування будь-яких доказів (як від АТП № 1, так і від страховика власника автобуса) позовна заява також не містить.

До суду першої інстанції позивачка особисто також не з`явилася і явку свого представника не забезпечила: матеріали справи містять 7 (сім) заяв позивачки до суду про розгляд справи за її відсутності (а.с. 35, 42, 43, 51, 52, 59, 50).

За вищенаведених обставин у суду були відсутніми правові підстави для задоволення позовних вимог, заявлених позивачкою саме до водія автобуса, як фізичної особи, яка на момент ДТП перебувала в трудових відносинах з власником цього автобуса і шкода якою була заподіяною у зв`язку з виконанням ним саме трудових обов`язків, а також за тієї обставини, що цивільно-правова відповідальність власника цього автобуса була застрахованою. Відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2024 року 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 56 549 грн. 64 коп. майнової та моральної шкоди.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 56 549 грн. 64 коп., що станом на 01 січня 2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 250 = 757 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 56 549 грн. 64 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 12 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 27 травня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.