ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 681/1645/23

Провадження № 22-ц/4820/1075/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2024 року ( ОСОБА_2 ) за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі АТ «СГ «ТАС») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, 06.09.2019 року між сторонами було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу марки «Опель Мовано», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

28 квітня 2020 року до АТ «СГ «ТАС» від ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 , надійшла заява про компенсацію відшкодування завданої шкоди, смертю її чоловіка та батька малолітньої дитини ОСОБА_5 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 березня 2020 року поза межами населеного пункту на автодорозі Т2309 «Шепетівка-Чуднів-Бердичів» з вини водія автомобіля ОСОБА_1 , який керуючи технічно несправним забезпеченим транспортним засобом «Опель Мовано», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля в задню частину велосипеда під керуванням ОСОБА_5 , що призвело до смерті потерпілого від отриманих тілесних ушкоджень.

За вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 06.04.2021 року ОСОБА_6 визнано винним за ст.286 ч.2 КК України та призначено йому кримінальне покарання.

Взявши до уваги надані всі необхідні документи дружиною загиблого в ДТП ОСОБА_5 та договір про припинення зобов`язання за угодою сторін від 27 листопада 2020 року, АТ «СГ «ТАС» складено страховий акт №09409/33/720 від 01.12.2020 року та проведено розрахунок на виплату страхового відшкодування відповідно до укладеного договору страхування за шкоду спричинену смертю потерпілого. Платіжною інструкцією №142259 від 02.12.2020 року проведено виплату ОСОБА_3 у розмірі 170000 грн.

Враховуючи те, що відповідач спричинивши ДТП, відразу після його вчинення, залишив місце події, тому з останнього підлягає стягненню в порядку регресу сума коштів сплачених дружині потерпілого ОСОБА_3 .

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути із відповідача на його користь завданий збиток у сумі 170000 грн., а також судові витрати.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СГ «ТАС» 170000 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу та 2684 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач зобов`язаний у порядку регресу відшкодувати позивачу страхове відшкодування у розмірі 170000 грн., вказана сума узгоджена між потерпілою особою та страховиком.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів направлення позовної заяви відповідачу та ним не було отримано ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, що призвело до того, що відповідачу не було відомо про наявність даного позову, був позбавлений можливості подати відзив на позов та реалізувати свої процесуальні права та обов`язки, у тому числі, заперечити проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження. У даній справі провадження відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у ст.ст.175, 177 ЦПК України, що суперечить вимогам ст.257 ЦПК України, тому вказані порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення із залишенням позову без розгляду. На думку апелянта, надана позивачем платіжна інструкція щодо сплати страхового відшкодування не є належним та допустимим доказом у справі. Крім того, судом першої інстанції не було досліджено чи отримувала потерпіла від відповідача відшкодування у зв`язку із смертю потерпілого, не перевірено обґрунтованості виплати позивачем страхового відшкодування потерпілій, якій ОСОБА_1 відшкодовував шкоду. Апелянт просить звернути увагу на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, із дня коли позивач здійснив страхову виплату потерпілій ОСОБА_3

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 26 березня 2020 року приблизно о 19 год. 50 хв. поза межами населеного пункту, ОСОБА_1 , керуючи технічно-несправним автомобілем «Опель Мовано», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі сторони с. Ганусино в напрямку до м. Полонне Полонського району Хмельницької області автодорогою Т 2309 «Шепетівка-Чуднів-Бердичів» за 810 метрів до м. Полонне, грубо порушив вимоги пункту 19.3. Правил, будучи засліпленим світлом фар зустрічного автомобіля (не встановленим досудовим розслідуванням) не зупинився та допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля в задню частину велосипеда під керуванням ОСОБА_5 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, що призвели до його смерті.

Вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 06.04.2021, який скасований в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині Хмельницьким апеляційним судом від 30.06.2021 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Також зазначеним вироком встановлено, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , не виходячи з салону автомобіля залишив місце даної пригоди.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 перед третіми особами була застрахована згідно полісу № АО6475242, діючого на 26.03.2020 (момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди).

28 квітня 2020 року ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_5 , яка діяла як у власних інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 , звернулася до позивача з заявою про здійснення страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_5 ..

27 листопада 2020 року між АТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_3 укладено договір про припинення зобов`язання за угодою сторін, страховик гарантує, що перераховує страхове відшкодування в сумі 170 000 грн. Потерпіла заявляє, що з моменту належного виконання Страховиком цього договору не матиме жодних майнових претензій до Страховика з приводу розміру та видів страхового відшкодування.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченою відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 2443 VIII).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 2443 VIII).

Згідно до статті 6 Закону № 2443 VIII страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 2443 VIII у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Закону № 2443 VIII порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно з підпунктами «а», «в» пункту 38.1.1 статті 38 Закону № 2443 VIII страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подавати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Враховуючи наведені законодавчі норми, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач керуючи транспортним засобом після ДТП, яка відбулася із його вини, самовільно залишив місце пригоди, дійшов правильного висновку про те, що АТ «СГ «ТАС» відповідно до положень статті 38 Закону № 2443 VIII набув права зворотної вимоги до відповідача у межах суми страхового відшкодування, у зв`язку із чим обґрунтовано задовольнив вимоги позивача у цій частині.

Щодо застосування строку позовної давності, то відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення. Заяви сторони про застосування строку позовної давності до винесення рішення судом першої інстанції до суду не надходило.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відповідальності ОСОБА_1 за завдані збитки у порядку регресу не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону. На спростування доводів позивача щодо відшкодування страховиком постраждалій особі страхового відшкодування ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надано жодного належного та допустимого доказу.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи та прийняття від позивача неналежно оформленої позовної заяви є необґрунтованими, оскільки на виконання вимог абз.2 ч.7 ст.43 ЦПК України позивачем на підтвердження надсилання відповідачу позовної заяви надано опис вкладення рекомендованого листа. Крім того, направлений судом лист, із ухвалою про відкриття провадження у справі, з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення повернувся на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони по справі.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк