справа № 278/627/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Євгена Татуйка, за участю секретаря Анни Кривенької, розглянув цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся із вимогами, якими просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами.

У обґрунтування позову зазначив, що у серпні 2021 року між відповідачем ОСОБА_1 та первісним кредитором Товариством з обмеженою "Мілоан" (далі ТзоВ "Мілоан") укладені договори про споживчий кредит на підставі яких останній отримав грошові кошти у кредит. Водночас, відповідач у добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути в межах цього провадження.

Відповідач, у свою чергу, скерував до суду відзив на позовну заяву в якому заперечив проти задоволення вищезгаданого позову. Свою позицію обґрунтував тим, що позивачем належними та допустимими доказами не доведений факт набуття ним права вимоги за вищевказаними кредитними договорами, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за такими договорами не підлягають до задоволення. Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (далі ТзОВ "Коллект Центр") до матеріалів справи не долучені докази на підтвердження факту перерахування кредитних коштів первісним кредитором ОСОБА_1 , які б відповідали положенням Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Морозова В.В. позов підтримала у повному обсязі із підстав, викладених у ньому. Представник відповідача адвокат Ходак В.В., у свою чергу, скерував на адресу суду клопотання про відкладення судового розгляду справи, яке відхилено судом у ході проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини.

26 серпня 2021 року між ТзоВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит № 101082580 за умовами якого останній отримав кредит в сумі 7 000 грн строком на 25 днів, тобто до 20 вересня 2021 року зі сплатою комісії та процентів за користуванням кредитними коштами. Також положеннями п.п. 6.1., 6.4. та 6.5. Договору визначено, що: він укладається у електронній формі у особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ "Мілоан" зокрема через сайт товариства та/або відповідний додаток чи іншими засобами; укладення цього договору в електронній формі еквівалентно отриманню ТзОВ "Мілоан" ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язальні наслідки; цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Крім того, відповідачем був підписаний паспорт споживчого кредиту № 101082580.

Зазначені документи підписані відповідачем 26 серпня 2021 року електронним цифровим підписом у форматі одноразового ідентифікатора J2870, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою ТзоВ "Мілоан".

У подальшому, 28 серпня 2021 року між ТзоВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит № 3109907 за умовами якого останній отримав кредит в сумі 7 000 грн строком на 20 днів, тобто до 19 вересня 2021 року зі сплатою комісії та процентів за користуванням кредитними коштами. Також положеннями п.п. 6.1., 6.4. та 6.5. Договору визначено, що: він укладається у електронній формі у особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ "Мілоан" зокрема через сайт товариства та/або відповідний додаток чи інші засобами; укладення цього договору в електронній формі еквівалентно отриманню ТзОВ "Мілоан" ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язальні наслідки; цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Крім того, відповідачем був підписаний паспорт споживчого кредиту № 3109907.

Зазначені документи підписані відповідачем 28 серпня 2021 року електронним цифровим підписом у форматі одноразового ідентифікатора UI6100, що підтверджується довідкою про ідентифікацією, виданою ТзоВ "Мілоан".

Відповідно до довідки АТ КБ "ПриватБанк" № 862/03-02 від 3 лютого 2022 року ТзОВ "Мілоан" 26 серпня 2021 року на виконання вимог умов договору про споживчий кредит № 101082580 на картку ОСОБА_1 з номером 4149-60ХХ-ХХХХ-ХХ37 перераховано 7 000 грн.

2 лютого 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Елаєнс" (далі- ТзОВ "Елаєнс") видана довідка згідно з якою ТзОВ "Мілоан" за допомогою послуг ТзОВ "Елаєнс" на виконання вимог договору про споживчий кредит № 3109907 перераховано грошові кошти в сумі 7 000 грн на картковий рахунок з номером НОМЕР_1 .

Доказів належного виконання відповідачем вищевказаних зобов`язань матеріали справи не містять.

30 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" укладений договір факторингу № 30-11-65 на підставі якого останнє набуло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №101082580 від 26 серпня 2021 року.

Згодом, 15 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" укладений договір факторингу №15/12-2021-22 на підставі якого останнє набуло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 3109907 від 28 серпня 2021 року.

У подальшому, право вимоги за вищевказаними за договорами про споживчий кредит перейшло від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 3109907 від 28 серпня 2021 року станом на 9 січня 2024 року становить 52 831,67 грн і складається із заборгованості за: основною сумою кредиту 6 500 грн; процентами на дату відступлення прав вимоги 21 804,17 грн; комісії 770 грн; нарахованими процентами згідно кредитного договору 23 607 грн.

Також ТзОВ "Коллект Центр" суду надано розрахунок заборгованість ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №101082580 від 26 серпня 2021 року станом на 9 січня 2024 року становить згідно з яким сума такої заборгованості становить 58 041,14 грн та складається із заборгованості за: основною сумою кредиту 6 790 грн; процентами на дату відступлення прав вимоги 22 041,64 грн; комісії 12,50 грн; нарахованими процентами згідно кредитного договору 29 197 грн.

Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Приписи ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою та другою ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з пунктом 6 частини першої ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому п.12 ч. 1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" унормовує, що одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ч. 3 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно з ч. 6 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною першою ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до положень ч. 1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частина друга ст.1081 ЦК України визначає, що грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Згідно з положеннями ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання не сприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов кредитних договорів та взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості.

Водночас, суд критично оцінює доводи сторони відповідача стосовно відсутності у матеріалах справи доказів отримання відповідачем грошових коштів від первісного кредитора у порядку виконання умов кредитних договорів. Зазначений висновок суду зумовлений тим, що за приписами ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, стороною відповідача на спростування доводів позивача відносно перерахування відповідачу первісним кредитором коштів у порядку виконання умов кредитного договору наданий ряд достатніх письмових доказів, які відповідачем не спростовані будь-яким чином. Так, суд погоджується із твердженнями сторони позивача відносно того, що ОСОБА_1 як власник своїх банківських карт, на які повинні були перераховуватися первісним кредитором грошові кошти на виконання вимог умов кредитних договорів, не був обмежений у можливості надати суду виписки про рух коштів за такими картками з метою спростування доводів позивача або ж заявити відповідне клопотання для витребування таких матеріалів судом, однак не здійснив цього.

Посилання ж представника відповідача щодо того, що позивач не набув права вимоги за вищевказаними кредитними договорами не заслуговують на увагу з огляду на те, що матеріали справи не містять і сторонами у встановленому процесуальним законом порядку суду не надано доказів, які б свідчили про те, що зазначені договори факторингу визнані недійсними. Тобто, за таких обставин, діє презумпція правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо законом також не встановлена. Окремо суд звертає увагу на те, що за правилами п. 6.1.4. договорів факторингу № 30-11-65 від 30 листопада 2021 року та № 15/12-2021-22 від 15 грудня 2022 року право вимоги за відповідними договорами переходить до фактора з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги (а.с. 26 зворот, 31). Так, на підтвердження обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, останній до матеріалів справи долучив зазначені акти приймання-передавання реєстру боржників (а.с. 95 зворот, 96). Також суд зауважує, що положення п. 5.2 договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року вказують на те, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді. Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідний акт приймання-передачі реєстру боржників підписаний фактором та позивачем 10 січня 2023 року (а.с. 39 зворот). Крім того, приписи п. 7.2. зазначеного договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги передбачають, що ціна договору сплачується новим кредитором, в будь-який передбачений (не заборонений) законодавством спосіб, в тому числі, але не виключно, шляхом перерахування коштів на рахунок вказаний у п. 12 цього договору або зарахуванням зустрічних однорідних вимог в порядку визначеному п. 5.6.2. цього договору протягом 1 065 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору. Так, судом установлено, що з моменту підписання договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року станом на момент ухвалення цього рішення минуло лише 513 календарних днів, тобто строк виконання позивачем зобов`язань за наведеним договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги ще не сплив. Разом з тим, суд приймає до уваги положення п. 7.4. договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року згідно з якими у випадку не сплати (як повної так і часткової) новим кредиторои ціни договору, зазначеної у п. 7.1. у строк, встановлений п. 7.2. цього договору, права грошової вимоги (права вимоги) до боржника за договором позики (кредитними договорами) на відповідну суму, що не сплачена, повертаються первісному кредитору, та новий кредитор зобов`язаний протягом 10 робочих днів оплатити (перерахувати) первісному кредитору всі суми грошових коштів отримані ним в погашення заборгованості боржників за відповідним правом вимоги.

Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, який підлягає до повного задоволення.

Крім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд цієї цивільної справи, які складаються із витрат по сплаті судового збору в сумі 3 028 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 17 000 грн.

Окремо суд зауважує, що при розподілі суми судових витрат позивача в частині витрат на професійну правничу допомогу судом враховано те, що позивачем у порядку ч. 3 ст. 137 ЦПК Україні надано усі необхідні докази на підтвердження розміру таких витрат і сторона відповідача у порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України не заперечувала проти заявленого позивачем їх розміру.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер платника податків НОМЕР_2 ) на корись товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЕКТ ЦЕНТР" заборгованість за кредитними договорами від 26 серпня 2021 року №101082580 та від 28 серпня 2021 року № 3109907 у загальному розмірі 82 606 (вісімдесят дві тисячі шістсот шість тисяч) гривень 81 копійку, а також судові витрати у розмірі 20 028 (двадцять тисяч двадцять вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 7 червня 2024 року.

Суддя Євген Татуйко