КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Штенгелова Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з вказаним позовом.

Відповідно до позовних вимог позивач просила суд в порядку поділу майна подружжя визнати право власності на 1/2 частину грошових коштів, які перебувають на банківських рахунках, відкритих відповідачем ОСОБА_3 в АТ «Перший український міжнародний банк» станом на дату розлучення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили процесуального рішенням в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000169, за обвинуваченням ОСОБА_3 у чинені злочинів передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.369, ч.1 ст.209 та ч.2 ст. 209 КК України, а також за ч.4 ст. 369, ст. 368, ч.5 ст.191, ч.3 ст.15 ч.5 ст. 191 та ч.3 ст.209 КК України, що перебуває в провадженні Вищого Антикорупційного Суду.

Не погодившись з вказаною ухвалою, адвокат Штенгелов Олександр Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що матеріали справи не містять відомостей про розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 . Вказував на те, що ані підозра, ані обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 не містить підозр та обвинувачень останнього в корисливих злочинах.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також зазначив те, що оскаржувана ухвала не містить викладення підстав зупинення розгляду справи, ані обгрунтування, яким чином кримінальне провадження перешкоджає розгляду справи, встановленню та оцінці обставин (фактів), які є предметом розгляду.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що на даний час в провадженні Вищого Антикорупційного Суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 в скоєні ряду умисних злочинів передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.369, ч.1 ст.209 та ч.2 ст. 209 КК України а також за ч.4 ст. 369, ст. 368, ч.5 ст.191, ч.3 ст.15 ч.5 ст. 191 та ч.3 ст.209 КК України та при постановлені судом рішення яким буде закінчено вказане кримінальне провадження може бути вирішено питання щодо застосування вимог ст.ст. 96-1 та 96 -2 КК України, що матиме суттєве значення для розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими- доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що у листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 грошових коштів, які перебували на банківських рахунках, відкритих ОСОБА_3 у АТ «Перший український міжнародний банк», станом на дату розлучення.

Судом встановлено, що 05 липня 2023 року ухвалою Вищого Антикорупційного Суду було накладено арешт на майно відповідача ОСОБА_3 в тому числі й на рахунки, що були відкриті в АТ «ПУМБ» в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000169, в якому відповідач ОСОБА_3 підозрюється у чинені злочинів передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.369, ч.1 ст.209 та ч.2 ст. 209 КК України а також за ч.4 ст. 369, ст. 368, ч.5 ст.191, ч.3 ст.15 ч.5 ст. 191 та ч.3 ст.209 КК України.

Ухвала Вищого Антикорупційного Суду від 5.07.2023 р. була залишена без змін в частині накладення арешту на грошові кошти що містяться на рахунках відповідача ОСОБА_3 в АТ «ПУМБ» відповідно до ухвали Апеляційної Палати Вищого Антикорупційного Суду від 23.10.2023 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили процесуального рішенням в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000169, за обвинуваченням ОСОБА_3 у чинені злочинів передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.369, ч.1 ст.209 та ч.2 ст. 209 КК України, а також за ч.4 ст. 369, ст. 368, ч.5 ст.191, ч.3 ст.15 ч.5 ст. 191 та ч.3 ст.209 КК України, що перебуває в провадженні Вищого Антикорупційного Суду.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що "зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи".

Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинене. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли у іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Критерії, які б дозволяли переконливо стверджувати про наявність чи відсутність об`єктивної неможливості розгляду справи, в процесуальному кодексі не визначені. Водночас, між двома справами, що розглядаються, має існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

При неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді.

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16 висловлено позицію, що "межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі".

Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для зупинення провадження у справі. Взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду: від20 червня 2019 року у справі №910/12694/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 520/57/17-ц.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції, що під час розгляду справи суд першої інстанції в праві залучити до участі в справі третіх осіб, права або інтереси яких можуть порушуватись.

З урахуванням викладеного, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі з підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд першої інстанції, посилаючись на об`єктивну неможливість розгляду справи у зв`язку з відкритим кримінальним провадженням, не зазначив які саме перешкоди існують для вирішення спору в порядку цивільного судочинства, та яким чином наявність кримінального провадження впливає на можливість, чи відсутність такої можливості у суду, встановити фактичні обставини справи, дати їм належну правову оцінку та прийняти рішення у справі, у межах цивільного судочинства. Крім того диспозиція вище зазначеної статті передбачає зупинення провадження до розгляду справи в порядку кримінального судочинства в суді.

Наявність відкритого кримінального провадження не свідчить про об`єктивну неможливість розгляду даної справи до розгляду кримінального провадження й не пов`язано з обставинами, які б доводили неможливість розгляду даної цивільної справи.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд першої інстанції порушив право сторін судового процесу на розумні строки розгляду справи, оскільки справа за позовом ОСОБА_2 перебуває у провадженні суду з 03.11.2023 року.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на уваги суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а отже підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Штенгелова Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «06» червня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник