Справа № 154/1327/23 Головуючий у 1 інстанції: Лутай А. М.
Провадження № 22-ц/802/510/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач ОСОБА_2 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 05 квітня 2013 року. При підписанні анкети-заяви ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним рахунком ОСОБА_2 отримала картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 80 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Позивач зазначав, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Проте, ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, своєчасно не вносила грошові кошти на кредитний рахунок для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. Станом на 23 лютого 2023 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 65 395 грн 13 коп., з яких: 53 494 грн 93 коп. - заборгованість за кредитом; 11 900 грн 20 коп. - заборгованість за відсотками.

Позивач також вказував, що відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що порушує законні права та інтереси АТ КБ «Приватбанк».

Ураховуючи наведене, АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05 квітня 2013 року у розмірі 65 395 грн 13 коп., а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору.

У квітні 2023 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «Приватбанк», мотивуючи свої вимоги тим, що вона є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», який на її ім`я видав кредитні картки: картку Універсальну GOLD № НОМЕР_1 , дата відкриття 05 вересня 2018 року; та віртуальну картку GOLD VISA № НОМЕР_2 , дата відкриття 08 грудня 2021 року. В нічну пору доби, 08 грудня 2021 року, з вказаних банківських карток, належних їй, за невідомих обставин були списані грошові кошти у розмірі 46 554 грн, що завдало їй матеріальних збитків. У той же день, 08 грудня 2021 року, вона звернулася в поліцію, про що за її зверненням до ЄРДР були внесені відповідні відомості за №0000788 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Постановою від 09 грудня 2021 року її залучено до кримінального провадження як потерпілу.

Зазначала, що 08 грудня 2021 року о 01 год. 08 хв. на її мобільний телефон надійшов дзвінок Приватбанку, та коли вона підняла слухавку, робот запропонував їй підтвердити банківську операцію на переказ коштів. Однак, вона перервала дзвінок та заблокувала платіжну картку. Вранці виявила списання грошових коштів у розмірі 46 554 грн. При цьому, вона не повідомляла нікому даних своїх платіжних карт, доступ до телефону та додатку «Приват24» крім неї ніхто не має. Вважає, що списання грошових коштів відбулося з вини АТ КБ «Приватбанк». Звернувшись у банк з метою повернення викрадених коштів дізналася, що після того, як вона заблокувала банківську картку № НОМЕР_1 , з якої шахраї встигли списати грошові кошти у розмірі 5 188 грн, невідомою особою було створено нову віртуальну картку № НОМЕР_2 , з якої було списано 41 366 грн. Будь-яких розпоряджень АТ КБ «Приватбанк» для проведення списання грошових коштів з рахунку, вона не надавала.

Також вказувала, що окрім звернення до правоохоронних органів, зверталася з офіційними листами до АТ КБ «Приватбанк» та до Національного банку України (далі НБУ). Згідно з наданою відповіддю від 11 січня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» повідомило її про неможливість повернення проведених переказів та призупинення нарахування відсотків, і рекомендував звернутися за допомогою до правоохоронних органів. В свою чергу, НБУ повідомив, що звертався за наданням роз`яснень до АТ КБ «Приватбанк», який повідомив, що 08 грудня 2021 року відбулося списання коштів через LiqPay, при цьому, об 11 год. 08 хв. змінено пароль в додатку «Приват24», вхід відбувся з непритаманних пристроїв.

В ході проведених слідчих дій в рамках кримінального провадження встановлено, що з її банківської картки 08 грудня 2021 року здійснено ряд платежів на погашення заборгованості позичальників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яких вона не знає, та яким не надавала доступу до свого приватного кабінету в додатку «Приват24» і згоди на зняття її кредитних коштів.

Вважає, що нею не вчинялися будь-які дії, які спровокували настання негативних наслідків у вигляді крадіжки кредитних коштів з її рахунку, а тому відсутні підстави для висновку про її вину, як підставу цивільно-правової відповідальності та наявні підстави захисту прав як споживача.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просила суд: визнати незаконним самовільне списання коштів з її карткових рахунків у розмірі 5 188 грн та 41 366 грн; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» відновити на картковому рахунку № НОМЕР_2 списані 08 грудня 2021 року грошові кошти у розмірі 46 554 грн; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції) за наслідками проведення операцій з перерахування 08 грудня 2021 року грошових коштів з карткових рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкритих на її ім`я; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на свою користь понесені по справі судові витрати.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 лютого 2024 року у задоволенні первісного позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» відновити на картковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому на ім`я ОСОБА_2 , списані 08 грудня 2021 року грошові кошти у розмірі 46 554 грн.

Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані за наслідками проведення операцій з перерахування 08 грудня 2021 року грошових коштів у розмірі 5 188 грн з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_2 .

Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані за наслідками проведення операцій з перерахування 08 грудня 2021 року грошових коштів у розмірі 41 366 грн з карткового рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_2 .

В решті вимог зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просив вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. 16 травня 2024 року від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Мельник В. М. через систему Електронний суд надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання мотивоване тим, що вона не зможе прибути в судове засідання на 10 год. 00 хв. 16 травня 2024 року у цій справі з поважної причини, оскільки буде приймати участь у цей день в іншому судовому засіданні. Однак, подане клопотання до задоволення не підлягає, оскільки вказана причина неявки не є поважною та позивач АТ КБ «Приватбанк» мало можливість завчасно забезпечити явку іншого представника для участі у розгляді справи в апеляційному суді.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 05 квітня 2013 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н, в якій підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання ОСОБА_2 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт.

Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 для користування кредитним картковим рахунком були надані наступні кредитні картки: 22 жовтня 2013 року Універсальна GOLD № 519544 з терміном дії до 03/17; 05 листопада 2013 року WGMMS DebitMasterCardGold №569944 з терміном дії до 06/17; 26 лютого 2015 року Універсальна GOLD № 092264 з терміном дії до 06/18; 18 грудня 2015 року Універсальна GOLD № 454189 з терміном дії до 09/18; 05 вересня 2018 року Універсальна GOLD № 335694 з терміном дії до 07/22; 08 грудня 2021 року віртуальна карта Універсальна GOLD VISA № НОМЕР_2 з терміном дії до 11/25.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_2 , з 22 жовтня 2013 року їй встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн. В подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався та зменшувався, зокрема: з 01 грудня 2021 року збільшено кредитний ліміт до 80 000 грн; 27 травня 2022 року зменшено кредитний ліміт до 52 668 грн 16 коп.; 26 грудня 2022 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05 квітня 2013 року, у ОСОБА_2 станом на 23 лютого 2023 року існує заборгованість у розмірі 65 395 грн 13 коп., з яких: 53 494 грн 93 коп. - заборгованість за кредитом; 11 900 грн 20 коп. - заборгованість за відсотками.

Як слідує з виписки за договором № б/н від 05 квітня 2013 року за період з 22 жовтня 2013 року по 27 лютого 2023 року, виписки по картці/рахунку № НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору SAMDN3124 від 22 жовтня 2013 року, скріншоту особистого кабінету ОСОБА_2 в додатку «Приват24» та витягу з програмного комплексу банку, 08 грудня 2021 року, в період з 00 год. 38 хв. до 04 год. 58 хв., з картки № НОМЕР_1 здійснена одна транзакція на суму 5 188 грн, а з картки № НОМЕР_2 чотири транзакції на загальну суму 41 366 грн.

З пояснень сторін по справі та наданої банком суду інформації встановлено, що станом на 08 грудня 2021 року ОСОБА_2 користувалася лише однією карткою АТ КБ «Приватбанк» карткою Універсальна GOLD №335694 з терміном дії до 07/22.

08 грудня 2021 року на ім`я ОСОБА_2 оформлена віртуальна карта Універсальна GOLD VISA № НОМЕР_2 з терміном дії до 11/25.

Списання коштів з рахунку ОСОБА_2 відбулося попри те, що остання 08 грудня 2021 року о 00 год. 52 хв. заблокувала свою картку Універсальна GOLD № 335694.

Судом також встановлено, що 08 грудня 2021 року відбувся вхід до аканту «Приват24» ОСОБА_2 з нетипового пристрою IPHONE12,1 та з нетипової ІР адреси: НОМЕР_3 (провайдер PJSC Ukrtelecom, Харківська область, НоваВодолага).

Типовий для ОСОБА_2 пристрій є XQ-AU52/SONY (imei НОМЕР_4 ), що не заперечувалося сторонами по справі.

Згідно з відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 11 січня 2022 року на звернення ОСОБА_2 щодо підстав списання грошових коштів з платіжної картки № НОМЕР_2 , банк повідомив про неможливість повернення проведених переказів та рекомендував звернутися за допомогою до правоохоронних органів.

Як слідує з відповіді НБУ на звернення ОСОБА_2 від 26 вересня 2022 року, НБУ до АТ КБ «Приватбанк» надіслано запит щодо надання пояснень з приводу звернення ОСОБА_2 та отримано відповідь, відповідно до якої 08 грудня 2021 року відбулось списання коштів через LiqPay, при цьому об 11 год. 08 хв. змінено пароль в додатку «Приват24», вхід відбувався з непритаманних пристроїв. Для переказу коштів через LiqPay необхідно ввести номер картки, CCV, термін дії, пароль для входу. Разом з тим, АТ КБ «Приватбанк» повідомив, що нарахування відсотків призупинити неможливо.

Відповідач ОСОБА_2 вказувала, що вищевказані операції з коштами вона не здійснювала, електронні платіжні засоби нікому не передавала, інформацію за ними (ПІН-код, CVV, особисті дані) не розголошувала.

За вказаним фактом, за заявою ОСОБА_2 від 08 грудня 2021 року, до ЄРДР 09 грудня 2021 року внесені відповідні відомості за №0000788 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, на даний час досудове розслідування триває.

Як вбачається з повідомлення ТОВ «Смартівейюкрейн» від 10 серпня 2022 року № 10082022/2 на запит слідчого відділу Володимирського РВП ГУНП у Волинській області у вказаному кримінальному провадженні, 08 грудня 2021 року з банківської картки НОМЕР_5 о 02 год. 22 хв. відбулася операція зарахування 7 013 грн в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ,) за договором №; о 04 год. 10 хв. відбулася операція зарахування 15 330 грн в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ) за договором № 388284775; о 04 год. 58 хв. відбулася операція зарахування 15 223 грн в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ) за договором № .

Крім того, з повідомлення ТОВ «Авентус Україна» від 25 січня 2022 року №316/22 на запит слідчого відділу Володимирського РВП ГУНП у Волинській судом встановлено, що 08 грудня 2021 року о 03 год. 01 хв. за допомогою банківської картки № НОМЕР_2 здійснено погашення заборгованості у сумі 3 800 грн по кредитному договору, укладеному 08 грудня 2021 між товариством та ОСОБА_3 . Під час перевірки, в ході телефонної розмови з клієнтом, ОСОБА_3 підтверджено здійснення погашення кредитної заборгованості з використанням банківської картки № НОМЕР_2 , держателем якої є його знайомий, дані якого останній відмовився повідомити.

З лютого 2022 року банком нараховуються відсотки за користування ОСОБА_2 кредитом, розмір яких станом на 23 лютого 2023 року становить 11 900 грн 20 коп.

Звертаючись до суду з первісним позовом, АТ КБ «Приватбанк» свої вимоги мотивувало тим, що ОСОБА_2 належним чином свої зобов`язання за договором № б/н від 05 квітня 2013 року не виконала, у зв`язку з чим станом на 23 лютого 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 65 395 грн 13 коп., яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 мотивувала тим, що 08 грудня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» з її карткового рахунку списані грошові кошти у розмірі 46 554 грн. При цьому списання коштів відбулось з вини АТ КБ «Приватбанк», оскільки будь-яких розпоряджень банку для проведення списання грошових коштів з її рахунку вона не надавала. В ході проведених слідчих дій в рамках кримінального провадження встановлено, що з її банківської картки 08 грудня 2021 року здійснено ряд платежів на погашення заборгованості позичальників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яких вона не знає, та яким не надавала доступу до свого приватного кабінету в додатку «Приват24» і згоди на зняття її кредитних коштів. Вона не вчиняла будь-яких дій, які спровокували настання негативних наслідків у вигляді крадіжки кредитних коштів з її рахунку, а тому наявні підстави захисту її прав як споживача. Просила суд визнати незаконним самовільне списання коштів з її карткових рахунків у розмірі 5 188 грн та 41 366 грн; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» відновити на картковому рахунку № НОМЕР_2 списані 08 грудня 2021 року грошові кошти у розмірі 46 554 грн; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції) за наслідками проведення операцій з перерахування 08 грудня 2021 року грошових коштів з карткових рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкритих на її ім`я.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову банку та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно із частинами 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частин 1-3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно із п. 37.2. ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно із ст. 7, пунктами 38.1., 38.4. ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Із положень п. 39.2. ст. 39 цього Закону вбачається, що при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем.

Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації.

Пунктами 1.15., 1.23., 1.24., 1.32. ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може, в тому числі, здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (ст. 21 вказаного Закону).

Згідно з пп. 2.1.4.12.5. Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами у разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, факт порушення прав ОСОБА_2 , як споживача, підтверджується сукупністю наявних у справі доказів. Відповідач не мала наміру та волевиявлення на здійснення 08 грудня 2021 року будь-яких банківських операцій за своїм банківським рахунком, використання кредитних коштів, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважувала, після виявлення списання коштів з її рахунку відразу звернулася із заявою до поліції та повідомила банк.

При цьому, 08 грудня 2021 року зафіксовано зняття з рахунку позичальника кредитних коштів, сума яких у подальшому фактично стала підставою для здійснення відповідних нарахувань банком за кредитним договором та причиною виникнення заборгованості за ним.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що позивач розголосила особисту інформацію, після чого доступ до її даних могли отримати треті особи, ґрунтується виключно на припущеннях банку та спростовується наданими суду відповідачем доказами, в тому числі й копіями з матеріалів кримінального провадження, відкритого за фактом втрати коштів з рахунку ОСОБА_2 .

Водночас АТ КБ «Приватбанк» не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які би безспірно доводили, що ОСОБА_2 , як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за платіжною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку «Приват24», незаконному використанню номеру платіжної карти, CVV коду та терміну дії чи іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

З огляду на вищенаведені обставини, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню шляхом зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» відновити на картковому рахунку № НОМЕР_2 списані 08 грудня 2021 року грошові кошти у розмірі 46 554 грн, скасування відсотків, пені (штрафних санкцій) за наслідками проведення операцій з перерахування 08 грудня 2021 року грошових коштів з карткових рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкритих на ім`я ОСОБА_2 .

Разом з тим правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісного позову АТ КБ «Приватбанк», оскільки наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 05 квітня 2013 року виникла внаслідок несанкціанованого зняття 08 грудня 2021 року в проміжок часу з 00 год. 38 хв. по 04 год. 58 хв. з карт № НОМЕР_1 та № 037127 відповідача ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 46 554 грн.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у первісному позові АТ КБ «Приватбанк» та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги позивача про невідповідність рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами, не впливають на законність рішення суду та не містять підстав для його скасування.

Такі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: