Провадження №2/235/649/24
Справа №235/1315/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 травня 2024 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої судді : Величко О.В.,

при секретарі: Москаленко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТДВ « Шахта «Білозерська», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ГУ ПФУ в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТДВ « Шахта «Білозерська», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ГУ ПФУ в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 06.06.2022 р. по 18.01.2023 р. працював машиністом гірничих виїмкових машин 6 розряду з повним робочим днем в підземних умовах на ТДВ « Шахта «Білозерська».

25.05.2023 р. висновком МСЕК внаслідок встановленого професійного захворювання йому вперше було встановлено втрату працездатності у розмірі 65% та третю групу інвалідності безстроково. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 300000 грн . та яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Представник відповідача ТДВ « Шахта «Білозерська» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з копії трудової книжки вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з ТДВ « Шахта « Білозерська» з 06.06.2022 р. по 18.01.2023 р. ( 7 місяців). При укладенні трудового договору був придатний до роботи, протипоказань за станом здоров`я не мав, що підтверджується медичною довідкою про проходження попереднього медичного огляду, яка видана КНП « Селидівська міська центральна міська лікарня». Відповідно даних Табельного обліку робочого часу ТДВ « Шахта « Білозерська» відпрацював 112 змін.

Комісією розслідування професійного захворювання встановлено, що стаж роботи позивача становить 26 років 06 місяців 12 днів, стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів -24 роки 03 місяці 22 дні, з них за професією МГВМ 6 розряду 2 роки 8 місяців 11 днів. Стаж роботи позивача на ТДВ « Шахта «Білозерська» 6 місяців, що складає 2% від стажу в умовах впливу шкідливих факторів. З медичних документів вбачається, що професійне захворювання виникло за рік до працевлаштування на ТДВ « Шахта « Білозерська». Вважає, що умови праці на ТДВ « Шахта «Білозерська» не могли привести до виникнення і розвитку професійного захворювання у ОСОБА_1 , так як вони вже були встановлені та діагностуванні в 2021 році до укладення трудового договору між позивачем та відповідачем, який укладено 06.06.2022 р., та як наслідок, ТДВ « Шахта « Білозерська» не може бути завдавачем моральної шкоди ОСОБА_1 . Складання акту за формою П-4 та взяття на облік професійного захворювання позивача по ТДВ « Шахта «Білозерська» обумовлено лише вимогою п. 101 Порядку № 337, згідно з яким у разі, коли хворий працював на кількох підприємствах, де були умови для розвитку хронічного професійного захворювання, повідомлення за формою П-3 надсилається на останнє підприємство, де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку хронічного професійного захворювання. Ця вимога п. 1010 Порядку № 337 не може бути єдиною та достатньою підставою для стягнення з ТДВ « Шахта «Білозерська» моральної шкоди. Більш того, серед винних осіб, які зазначені в п. 20 Акту за формою П-4 ТДВ « Шахта «Білозерська» відсутня. Просив врахувати викладені обставини при ухваленні судового рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність. ( а.с. 3).

Представник відповідача ТДВ « Шахта «Білозерська» в судове засідання в судове засідання 23.04.2024 р. та 23.05.2024 року не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином.( а. с.61-64). В заяві від 23.04.2024 р. просив справу слуханням відкласти без зазначення будь-яких причин. В судове засідання 25.05.2024 р. не з`явився, не повідомивши про причини неявки.

Представник третьої особи ГУ ПФУ в Донецькій області просив справу слухати у його відсутність. ( а. с. 60).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів .

Суд, визнавши неявку в судове засідання 23.04.2024 р. та 23.05.2024 р. представника відповідача неповажною, розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач по справі перебував у трудових відносинах з відповідачем ТДВ « Шахта «Білозерська» з 06.06.2022 р. по 18.01.2023 р., де працював в якості машиністом гірничих виїмочних машин 6 розряду з повним робочим днем в шахті. ( а.с. 25).

Наказом № 7 к від 18.02.2023 р. позивач звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. ( а.с. 25).

Згідно акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 27.04.2023 р. комісія провела розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 : 1. Хронічний бронхіт 11 стадія, фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофіброз, ЛН 1-11 ст., Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдоромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість 11 стадія зниження слуху за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с. 5-6).

Висновком МСЕК серії 12 ААВ за № 783621 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, втрат працездатності 65 % за сукупністю, протипоказана важка праця. ( а. с. 16, 18).

Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Так, відповідно до частин 1-4 статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15.

Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої їх працівникам такими умовами.

Відповідно до ст.. 14 Закону України " Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" ( далі - Закону) до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов`язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією ( фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 Закону.

Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року " Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Судом встановлено, що у зв"язку зі встановленням у позивача професійного захворювання : . Хронічний бронхіт 11 стадія, фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофіброз, ЛН 1-11 ст., Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдоромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість 11 стадія зниження слуху за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та втрати працездатності вналсдіок профзахворювання 65 % , позивачу заподіяно моральну шкоду , яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначеного професійного захворювання - , у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров`я.

Згідно п. 18 Аку розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.04.2023 року причина професійного захворювання тривала дія шкідливих факторів під час роботи на наступних підприємства :

-на ВП « Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» : 23 роки 10 місяців 21 день робота в умовах впливу шкідливих факторів : пил переважно фіброгенної дії- фактична величина 128,6 мг/ м3, при нормативному значенні 10 мг/ м3;

важкість праці;

-на шахті «Алмазна» ВП «ШУ Добропільське «ДП Добропіллявугілля-видобуток» - 9 місяців в умовах впливу шкідливих факторів : пил переважно фіброгенної дії та важкість праці;

-на шахті ТДВ « Шахта Білозерська» - 7 місяців, з них фактична робота в несприятливих умовах праці 115 змін в умовах впливу шкідливих факторів : пил, фіброгенної дії- фактична величина 82 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3;

важкість праці : фізичне динамічне навантаження ( за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба);

-фактична величина 120,6 Вт, при нормативному значенні 90 Вт;

фізичне динамічне навантаження ( за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 108,4 Вт, при нормативному значенні 45 Вт;

виробничий шум- фактична величина 94 дБА при нормативному значенні 80 дБА;

робоча поза перебування у вимушеній позі 80% часу зміни, при нормативному значенні 10% зміни.

-не забезпечення ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» періодичних медичних оглядів ОСОБА_1 у 2018 -2021 рр. та проведення попереднього медичного при прийнятті на роботу КНП «Добропільська ЛІЛ» м. Добропілля 09.08.2021 р. та КНП « Селидівська ЦМЛ Селидівської міської ради» 27.05.2022 р. без врахування картки працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляді, що призвело до несвоєчасного виявлення розвитку хронічних професійних захворювань. ( а.с. 5- 9).

Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21 (провадження № 61-20140св21) вказав, що вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві.

Як на інших підприємствах, так і на підприємстві відповідача встановлена така одна із причин професійного захворювання як пил, важкість праці- фізичне навантаження.

Оскільки вказане професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактора важкість праці - пил , а також з навантаженістю, тобто у зв"язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов`язаних з порушенням Закону України " Про охорону праці".

Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Суд при цьому зазначає, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Суд вважає , що факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, акту розслідування причин професійного захворювання, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України позивач має право на його відшкодування.

Доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що умови праці на ТДВ «Шахта Білозерська» не могли привести до виникнення і розвитку професійного захворювання, суд не приймає до уваги, оскільки спростовуються актом розслідування від 27.03.2023 р., в якому прямо зазначено про причину хронічного захворювання : тривала дія шкідливих факторів під час роботи, у тому числі на підприємстві відповідач- ТДВ « Шахта «Білозерська».

Також суд не приймає до уваги висновок , викладений в постанові ВСУ 01.04.2024 року в справу № 363/1629/22, на який посилається представник відповідача, оскільки в справі № 363/1629/22 позивачем не доведено, що під час роботи у ТДВ « Шахта «Білозерська» були встановлені перевищення показників умов праці.

В даному же випадку актом розслідування від 27.04.2023 р. такі показники умов праці встановлені на підприємстві відповідача:

на шахті ТДВ « Шахта Білозерська» - 7 місяців, з них фактична робота в несприятливих умовах праці 115 змін в умовах впливу шкідливих факторів : пил, фіброгенної дії- фактична величина 82 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3;

важкість праці : фізичне динамічне навантаження ( за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба);

-фактична величина 120,6 Вт, при нормативному значенні 90 Вт;

фізичне динамічне навантаження ( за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 108,4 Вт, при нормативному значенні 45 Вт;

виробничий шум- фактична величина 94 дБА при нормативному значенні 80 дБА;

робоча поза перебування у вимушеній позі 80% часу зміни, при нормативному значенні 10% зміни; акт не скасовано.

Не спростовано представником відповідача дата встановлення остаточного діагнозу професійного захворювання у позивача , зазначеного в акті- 22.03.2023 року, а норми п. 101 Порядку № 337, на який також посилається представник відповідача , на день розгляду справи, є діючими.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, той факт, що професійна працездатність у зв"язку з професійним захворюванням втрачена на 65% та позивача визнано інвалідом третьої групи , що не виключає погіршення стану його здоров`я в майбутньому.

Разом з тим, встановлено, що позивач працював на різних підприємствах вугільної промисловості, стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів становить 24 роки 03 місяці 22 дні ( а.с. 6), у тому числі на підприємстві відповідач -7 місяців.

Суд також враховує той факт, що позивач не заявляв клопотання про залучення в якості співвідповідачів ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля", де він пропрацював в шкідливих умовах 23 роки 10 місяців 21 день.

Отже, виходячи з принципів розумності та об`єктивності, приймаючи до уваги, що професійне захворювання у позивача виникло після звільнення позивача з підприємства відповідача , під час роботи на підприємстві відповідача встановлені дії шкідливих факторів умов праці , що підтверджено Актом від 27.04.2023 року, та саме на відповідача законодавством було покладено обов`язок по забезпеченню безпечних і нешкідливих умов праці, що також потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань; дата встановлення остаточного діагнозу 22.03.2023 року , а також приймаючи до уваги стаж роботи позивача на підприємстві відповідача 7 місяців, суд приходить до висновку про часткове задоволенні позовних вимог, вважаючи можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 65000 грн.

Щодо відрахування з присудженої позивачу до стягнення суми моральної шкоди податків та зборів, суд зазначив наступне.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

За таких підстав підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума моральної шкоди з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України, оскільки станом на 01 січня 2024 року розмір мінімальної заробітної плати становить 7100,00 грн., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 65000 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (7100*4=28400,00 грн.).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 650 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України,

ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ « Шахта «Білозерська», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ГУ ПФУ в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ТДВ « Шахта «Білозерська» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 65000 грн. з утриманням податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з ТДВ « Шахта «Білозерська» на користь держави судовий збір в сумі 650 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю « Шахта Білозерська» , ,, м. Добропілля, м. Білозерське, вул. Строітельна, 17

Третя особа: ГУ ПФУ в Донецькій області, , місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Соборна,3.

Повний текст рішення виготовлено 27.05.2024 року.

Суддя: