ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року

м. Київ

справа № 205/2568/19

провадження № 61-18745св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лопата Олена Олександрівна, ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А., Свистунової О. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»), треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу

Лопата О. О. (далі - приватний нотаріус ДМНО Лопата О. О.), ОСОБА_2 , про скасування запису про обтяження та вилучення заборони з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначала, що вона з 30 січня 2012 року є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначену земельну ділянку вона придбала з прилюдних торгів у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Вона позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном, оскільки відповідно до договору іпотеки від 08 травня 2009 року на майно накладено обтяження шляхом заборони його відчуження на забезпечення виконання вищевказаного договору.

На підставі наведеного, з урахуванням уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила скасувати та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказане обтяження: номер запису про іпотеку 29762940 від 08 травня

2009 року та номер запису про обтяження 29762900 від 11 вересня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська

від 25 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Виключено запис та знято заборону номер запису про іпотеку 29762940 підстава виникнення обтяження - договір іпотеки серія та номер 0/1, реєстр

№ 2109, виданий 11 вересня 2007 року, видавник - приватний нотаріус приватний нотаріус ДМНО Лопата О. О.

Відомості про суб`єктів обтяження: іпотекодержатель - ТОВ «Кей Колект», адреса: Україна, 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, боржник - ОСОБА_3 .

Виключено запис та знято заборону номер запису про обтяження 29762900 підстава виникнення обтяження - договір іпотеки серія та номер 0/1, реєстр 2109, виданий 11 вересня 2017 року, видавник - приватний нотаріус ДМНО

Лопата О. О. Відомості про суб`єктів обтяження: особа, майна/права якої обтяжуються - ОСОБА_3 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2020 року виправлено описку, допущену в заочному рішенні Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська № 205/2568/19 від 25 листопада 2019 року, а саме: у другому абзаці резолютивної частини рішення замість: «Виключити запис та зняти заборону номер запису про іпотеку 29762940 підстава виникнення обтяження: договір іпотеки серія та номер 0/1, реєстр № 2109, виданий 11 вересня 2007 року, видавник приватний нотаріус ДМНО Лопата О. О. Відомості про суб`єктів обтяження: іпотекодержатель ТОВ «Кей Колект» , адреса: Україна, 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, боржник ОСОБА_3 » слід читати: «Виключити запис та зняти заборону номер запису про іпотеку 29762940 підстава виникнення обтяження: договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, серія та номер 5207-5208, виданий 12 грудня 2011 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саенко Е. В.», а також у рішенні дату договору іпотеки серія та номер 0/1, реєстр 2109, замість: «11 вересня 2017 року» слід читати: «11 вересня 2007 року».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до змісту статті 50 Закону України «Про іпотеки», після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки, відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки. Це правило не застосовується

у разі придбання предмета іпотеки іпотекодавцем.

Суд першої інстанції, врахувавши подані докази, дійшов висновку, що оскільки позивачем було придбано земельну ділянку з прилюдних торгів, з урахуванням змісту статті 74 Закону України «Про нотаріат», а також враховуючи звернення позивача до ТОВ «Кей-Колект» із вимогою усунути перешкоди в здійснені права власності на земельну ділянку та скасування вищезазначеного обтяження, а також враховуючи відсутності доказів на підтвердження звернення ТОВ «Кей-Колект» із повідомленням до нотаріуса про припинення іпотечного договору, дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, тому суд ухвалив заочне рішення у справі.

Рух справи у суді апеляційної інстанції та короткий зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду

Не погодившись із заочним рішенням Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року, ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у справі, 12 вересня 2023 року звернувся до Дніпровського апеляційного суду із апеляційною скаргою на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року, посилаючись на те, що вказаним судовим рішенням вирішено питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2023 року поновлено ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року.

Відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за позивачем на підставі дубліката свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 31 від 03 січня 2019 року, виданого приватним нотаріусом на підставі акта про проведення прилюдних торгів (аукціону) від 24 січня 2012 року. Водночас, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2013 року визнано недійсними прилюдні торги, оформлені протоколом № 0411296 від 29 грудня 2011 року, проведені приватним підприємством «Нива-В. Ш.» (далі - ПП «Нива-В. Ш.») в особі філії-04

29 грудня 2011 року про реалізацію будинку та присадибної земельної ділянки

АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 . Визнано недійсним акт Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Ленінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ) № 2319/8 від 24 січня 2012 року про проведення прилюдних торгів по реалізації будинку та присадибної земельної ділянки АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 .

Апеляційний суд дійшов висновку, що державна реєстрація за позивачкою права власності на земельну ділянку площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :08:825:0070, не є беззаперечним доказом, що вона є власником спірного майна.

Право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1 000,00 кв. м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :08:825:0070, що знаходиться за адресою по

АДРЕСА_1 , підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю, зареєстрованим в Книзі записів від 14 грудня 2005 року за № 87, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради

від 21 вересня 2005 року № 200/30.

Позов про скасування та вилучення заборони з реєстру може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє майном на підставі закону чи договору або іншій законній підставі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки позивачем порушено питання про скасування та виключення з реєстру обтяжень запису про іпотеку 29762940

від 08 травня 2009 року та запису про обтяження 29762900 від 11 вересня 2017 року, які внесені у зв`язку із забезпеченням іпотекою зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 11 вересня 2007 року № 0, а також з урахуванням незалучення судом першої інстанції останнього у якості співвідповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (особа яка не брала участі

у справі) із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду

від 28 листопада 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просили оскаржувану постанову Дніпровського апеляційного суду

від 28 листопада 2023 року скасувати, заочне рішення Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 15 січня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано заявникам уточнити касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження постанов відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України та надати суду касаційну скаргу у новій редакції та надати копії уточненої касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

У наданий судом строк ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надіслали матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2024 року відкрито касаційне провадження

у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року, витребувано матеріали цивільної справи № 205/2568/19 з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська та надано учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

У березні 2024 року матеріали цивільної справи надійшли на адресу Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мотивована тим, що апеляційним судом зроблено помилкові висновки по суті спору, які не відповідають обставинам справи.

Зазначають, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області

від 03 червня 2013 року у цивільній справі № 422/8276/12 за позовом

ОСОБА_3 про визнання висновку з незалежної оцінки майна, прилюдних торгів, протоколу про проведення торгів, акта про проведення торгів недійсними, бездіяльності державного виконавця неправомірною, апеляційну скаргу

ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 03 квітня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання прилюдних торгів, протоколу про проведення торгів, акта про проведення торгів недійсними, скасовано та ухвалено у вказаній частині нове рішення.

Визнано недійсними прилюдні торги, оформлені протоколом № 0411296

від 29 грудня 2011 року, проведені ПП «Нива-В. Ш.» в особі філії-04 29 грудня

2011 року про реалізацію домоволодіння та присадибної земельної ділянки АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_3 . Визнано недійсним акт Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ № 2319/8 від 24 січня 2012 року про проведення прилюдних торгів по реалізації домоволодіння та присадибної земельної ділянки

АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_3 . В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2013 року залишено без змін.

Заявники зазначають, що вказаним судовим рішенням визнано недійсними саме прилюдні торги, оформлені протоколом № 0411296 від 29 грудня 2011 року. Водночас ОСОБА_5 стала переможцем прилюдних торгів, оформлених протоколом № 0411298-1 від 29 грудня 2011 року.

На переконання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , право власності

ОСОБА_5 на домоволодіння підтверджується саме свідоцтвом, зареєстрованим в реєстрі 13 січня 2012 року за № 31, яке, в свою чергу, є чинним та не скасованим, відповідно вважають помилковими висновки апеляційного суду стосовно відсутності підстав для задоволення позову.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вказують на те, що відповідно до акту обстеження від 20 грудня 2016 року саме домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_1 не існує, відповідно відсутні підстави обтяження такого майна.

Вказують на те, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (земельної ділянки з кадастровим номером 121010000:08:825:0070, реєстраційним номер нерухомого майна 101) № 359549589, власником спірної ділянки з

03 березня 2023 року є ОСОБА_4 , який не брав участі у справі. Водночас судом апеляційної інстанції проігноровано вказаний доказ під час апеляційного перегляду справи.

Доводи інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій

статті 389 ЦПК України.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення заявники посилаються на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення останніми норм процесуального права, а саме:

1) Відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах; 2) Не дослідження апеляційним судом зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються

у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 належало домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування серії ВАМ № 962750, посвідченого 05 серпня 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лобуренко І. Ю. за № 1839, зареєстрованого

13 вересня 2003 року комунальним підприємством «Дніпропетровське МБТІ», реєстраційний № 2105281 та земельна ділянка площею 1 000,00 кв. м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :08:825:0070, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів від 14 грудня 2005 року за № 87, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21 вересня 2005 року № 200/30.

Між ОСОБА_3 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»)) 11 вересня

2007 року було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит.

З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором 11 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір, згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно - домоволодіння та земельну ділянку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

18 квітня 2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 2-4751/10 про стягнення солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором грошові кошти у розмірі 146 986,10 грн.

23 травня 2011 року на підставі виконавчого листа, державним виконавцем Кабаченко І. М., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

29 грудня 2011 року на прилюдних торгах за ціною до 62 200,00 грн відбувся продаж домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належало

ОСОБА_3 .

За результатом проведення прилюдних торгів учасника № 1 ОСОБА_7 було визнано переможцем, складено протокол від 29 грудня 2011 року № 0411298-1 по проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), яке належить боржнику ОСОБА_3 та акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки.

Свідоцтвом № 31, виданим 30 січня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Златовою Н. А. (далі - приватний нотаріус ДМНО Златова Н. А.) відповідно до статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта про проведення прилюдних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна, затвердженого начальником Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровського міського управління юстиції 24 січня 2012 року, посвідчено, що ОСОБА_5 належить на праві власності майно, що складається з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки кадастровий

№ :08:825:0070 площею 1 000,00 кв. м., для обслуговування вказаного житлового будинку, яке належало боржнику ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 04 травня 2018 року позивач змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », у зв`язку із реєстрацією шлюбу 04 травня 2013 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2013 року

у цивільній справі № 422/8276/12 (2/205/916/13, апеляційне провадження

№ 22-ц/774/6367/13) апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПП «Нива-В. Ш.» в особі філії-04, ОСОБА_10 , Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , про визнання недійсними висновку з незалежної оцінки майна, прилюдних торгів, протоколу про проведення прилюдних торгів, акта про проведення прилюдних торгів, визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця, задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2013 року

в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання прилюдних торгів, протоколу про проведення торгів, акта про проведення торгів недійсними, скасоване та ухвалено нове рішення.

Визнано недійсними прилюдні торги, оформлені протоколом від 29 грудня 2011 року № 0411296, проведені ПП «Нива-В. Ш.» в особі філії-04 29 грудня 2011 року про реалізацію домоволодіння та присадибної земельної ділянки

АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_3 . Визнано недійсним акт Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ № 2319/8 від 24 січня 2012 року про проведення прилюдних торгів по реалізації домоволодіння та присадибної земельної ділянки АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_3 . В іншій частині рішення Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 03 квітня 2013 року залишено без змін (а.с. 164-168).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року (провадження № 6-29469св13) касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_2 , відхилено. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2013 року залишено без змін (а.с. 169-172).

Апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 , будучи обізнаною про наявність рішення у справі № 422/8276/12, у січні 2019 року зареєструвала право власності на спірне домоволодіння на підставі свідоцтва № 31 , виданого 30 січня 2012 року приватним нотаріусом ДМНО Златовою Н. А. (а.с. 6).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частини четвертої статті 82 ЦПК України).

Рішенням приватного нотаріуса ДМНО Златової Н. А. від 03 січня 2019 року

№ 44952764 за ОСОБА_5 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель

і споруд кадастровий номер :08:825:0070, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 . Зазначена реєстрація права власності здійснена на підставі дубліката свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 03 січня 2019 року №31 (а.с. 6, 7).

Згідно довідки від 17 березня 2019 року № 159824215, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить відомості про державну реєстрацію обтяжень вищевказаної земельної ділянки, зареєстрованих приватним нотаріусом ДМНО Златовою Н. А. 11 вересня 2007 року на підставі договору іпотеки, серія та номер 0/1, реєстр від 11 вересня 2007 року № 2109, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Лопатою О. О. (а.с. 7).

У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі

№ 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18),

від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18),

від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19) та інших.

Встановивши, що при зверненні до суду ОСОБА_1 невірно визначила суб`єктний склад учасників справи, зокрема не залучила в якості відповідача боржника

( ОСОБА_3 ), що унеможливило правильне встановлення фактичних обставин та вирішення спору по суті, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. Оскільки саме у межах розгляду справи за участі належного відповідача суд вирішує спір по суті, надає оцінку правовим позиціям сторін спору.

Подібна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 205/3695/18 (провадження № 61-12477св21), від 29 березня 2023 року у справі № 462/8376/20 (провадження № 61-513св22).

Також не заслуговують на увагу доводи заявників стосовно дійсності свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 30 січня 2012 року № 31.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Право власності на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі дубліката свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 03 січня 2019 року № 31, виданого приватним нотаріусом саме на підставі акта про проведення прилюдних торгів (аукціону) від 24 січня 2012 року (а.с. 5).

Водночас, вказаний акт Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ про проведення прилюдних торгів (аукціону) від 24 січня 2012 року визнано недійсним рішенням суду, яке набрало законної сили 03 червня 2013 року у справі

№ 2/205/916/13. Таким чином не можуть бути прийняті до уваги посилання заявників на визнання недійсними саме прилюдних торгів, оформлених протоколом від 29 грудня 2011 року № 0411296, оскільки зі змісту свідоцтва від 30 січня

2012 року останнє видано на підставі акта Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 24 січня 2012 року № 2319/8, який в свою чергу визнано недійсним рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2013 року

у цивільній справі № 422/8276/12 (2/205/916/13).

Державна реєстрація - це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації не видається за можливе. При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права власності, а не є підставою його набуття. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду

від 10 травня 2018 року у справі № 910/15993/16.

Отже, Верховний Суд погоджується із висновками апеляційного суду стосовно того, що державна реєстрація за позивачкою права власності на земельну ділянку площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :08:825:0070, не є беззаперечним доказом, наявності права власності на таке майно.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги стосовно недослідження судом апеляційної інстанції наявних у справі доказів.

Відтак, заявники касаційної скарги посилаються, зокрема, на те, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 не існує, відповідно відсутні підстави для обтяження такого майна.

Водночас, Верховний Суд не може погодитись із вказаними доводами, оскільки відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

від 03 січня 2019 року, який додано позивачем до позову вбачається, що вказана довідка сформована щодо об`єкта нерухомого майна, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :08:825:0070, а не домоволодіння в цілому (а.с. 6). Аналогічні відомості відображені у інформаційній довідці від 06 вересня 2023 року № 345485929 (а.с. 112).

Заявники посилаються на те, що судом апеляційної інстанції не надано оцінку факту переходу права власності на спірне майно до ОСОБА_4 та як наслідок прийняття рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Указані доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки судами не досліджувались докази, які підтверджують факт набуття ОСОБА_4 права власності на спірне нерухоме майно. У суду касаційної інстанції у силу вимог статті 400 ЦПК України відсутні правові підстави для оцінки нових доказів. Крім того, відсутні докази звернення як ОСОБА_4 так і ОСОБА_2 до суду з відповідними клопотаннями.

При цьому, преюдиційність судового рішення (частина четверта статті 82 ЦПК України) стосується лише осіб, які брали участь у справі, і на ОСОБА_4 не поширюється, що не позбавляє його права спростовувати ці обставини на загальних підставах. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду

від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3 (провадження № 12-6гс20).

Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу заявників і на те, що позивач ОСОБА_1 судове рішення не оскаржувала і повноважень на захист її інтересів заявникам не надавала.

Саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно щодо якого виник спір, зокрема після ухвалення судом першої інстанції рішення, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення. Вказана правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі

№ 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження, а переоцінка доказів, в свою чергу, в силу вимог статті 400 ЦПК України, не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,

є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць