Справа № 369/7814/23
Провадження № 2/369/1270/24
РІШЕННЯ

Іменем України

10.05.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 369/7814/23 за позовом Комунального підприємства «Святопетрівське» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2023 року позивач Комунальне підприємство «Святопетрівське» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просить:

стягнути на користь КП «Святопетрівське» зі ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 суму заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 13354,74 грн.; стягнути на користь КП «Святопетрівське» з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги позивач посилається на наступне.

Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

01.03.2010 року між КП «Петрівське» (перейменоване в КП «Святопетрівське») та ОСОБА_1 був укладений договір про проведення розрахунків за водопостачання та водовідведення по показниках квартирного приладу обліку споживання холодної води.

Відповідно до статуту підприємства, керуючись законом України «Про житлово-комунальні послуги», законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та на підставі рішення Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 2021 від 13.09.2019 року «Про визнання КП «Святопетрівське» управителем багатоквартирними будинками» між КП «Святопетрівське» та співвласниками будинку по АДРЕСА_2 був укладений договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01.10.2019 року.

Відповідно до даного договору управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Згідно п. 11 даного договору плата за послугу з управління нараховується щомісячно управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Позивач посилається на те, що відповідно до виписки з особового рахунку № НОМЕР_2 по АДРЕСА_3 ОСОБА_1 , не в повному обсязі здійснила оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, в зв`язку з чим станом на 30.04.2023 року утворилась заборгованість за дані послуги в розмірі 13354,74 грн.

Звернення та попередження КП «Святопетрівське» щодо погашення заборгованості не мають позитивного результату.

Виходячи з наведеного, позивач КП «Святопетрівське» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області звернувся до суду із зазначеним позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 , суму заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою суду від 26.05.2023 року, відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Святопетрівське» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27.06.2023 року, 07.08.2023 року, 16.11.2023 року та 30.01.2024 від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду було надіслано заяви про ознайомлення з матеріалами справи.

16.02.2024 року від представника позивача КП «Святопетрівське» на адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме роздруківки з електронної пошти КП «Святопетрівське» про відправлення матеріалів справи № 369/7814/23 на електронну пошту відповідача та роздруківки скріншоту з додатку вайбер про відправлення матеріалів справи № 369/7814/23 на номер телефону відповідача.

02.05.2024 року від відповідача ОСОБА_1 повторно на адресу суду було надіслано заяву про відкладення розгляду справи.

09.05.2024 року представником позивача Комунального підприємства «Святопетрівське» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області» через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без його участі за наявними в справі матеріалами, проти винесення заочного рішення у справі не заперечувала.

10.05.2024 року сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином.

Щодо повторно поданого клопотання відповідача про відкладення судового засідання суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання, у зв`язку з відсутністю доказів, які підтверджують поважність її повторної неявки в судове засідання, враховуючи розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що цивільна справа № 369/7814/23 відноситься до малозначних справ, перебуває у провадженні судді з 26.05.2023 року (тобто цілий рік), судом неодноразово надсилалися матеріали справи на електронну пошту відповідача (21.11.2023 року та два рази 05.12.2023 року), представником позивача також надсилалися матеріали справи відповідачу на її електронну пошту та у застосунок вайбер, впродовж року відповідач не виявила бажання особисто ознайомитися з матеріалами справи та не уповноважила на це інших осіб чи адвоката, що по своїй суті є вагомими підставами для ухвалення судом рішення за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою позивача.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.03.2010 року.

Утримання та обслуговування будинку за адресою: АДРЕСА_2 , здійснюється Комунальним підприємством «Святопетрівське» Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

01.03.2010 року між КП «Петрівське» (перейменоване в КП «Святопетрівське») та ОСОБА_1 був укладений договір про проведення розрахунків за водопостачання та водовідведення по показниках квартирного приладу обліку споживання холодної води.

Відповідно до статуту підприємства, керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та на підставі рішення Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 2021 від 13.09.2019 року «Про визнання КП «Святопетрівське» управителем багатоквартирними будинками» між КП «Святопетрівське» та співвласниками будинку по АДРЕСА_2 був укладений договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01.10.2019 року.

Відповідно до даного договору, управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону).

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону).

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Частинами першою та другою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать, зокрема: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 , як власник квартири, відповідно до вимог закону була зобов`язана своєчасно і в повному розмірі вносити плату за надані житлово-комунальні послуги.

Судом також встановлено, що утримання та обслуговування будинку в АДРЕСА_2 здійснювалось позивачем Комунального підприємства «Святопетрівське» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області.

Як свідчать матеріали справи, для виконання вказаних завдань 01.03.2010 року між КП «Петрівське» (перейменоване в КП «Святопетрівське») та ОСОБА_1 був укладений договір про проведення розрахунків за водопостачання та водовідведення по показниках квартирного приладу обліку споживання холодної води.

Відповідно до п. 1 договору, управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Згідно п. 11 даного договору плата за послугу з управління нараховується щомісячно управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Звертаючись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, позивач посилається на те, що відповідач зазначених вимог закону, які покладають на неї обов`язок своєчасно і в повному розмірі вносити плату за надані житлово-комунальні послуги, не дотримувалась, не виконувала обов`язки, щодо оплати коштів за комунальні послуги, в результаті чого, у утворилася заборгованість за житлово-комунальні послуги перед позивачем, розмір якої станом на 30.04.2023 року складає 13354,74 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку № НОМЕР_2 від 30.04.2023 року.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що основний борг відповідача перед позивачем станом на 30.04.2023 становить 13354,74 грн.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що нарахування заборгованості не відповідає дійсності чи було здійснено позивачем за тарифами, які були не чинними на момент їх нарахування.

При цьому, будь-якого розрахунку заборгованості, який, на її думку відповідає вимогам чинного законодавства та як наслідок спростовує спірну заборгованість, відповідачка суду не надала.

Суд також звертає увагу на ту обставину, що доказів того, що відповідачка зверталася до позивача з вимогою про здійснення перерахунку, як і доказів сплати послуг за спожиті послуги, не надано.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачкою не надано доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову та на спростування спірної заборгованості.

Тобто, при зверненні з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території та житлово-комунальних послуг, на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з того, що відповідач нерегулярно вносила плату за надані житлово-комунальні послуги, що привело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті нею житлово-комунальні послуги.

Крім того, відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

З цього випливає, що правовідносини, які склалися між сторонами з приводу надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України, вимагати сплати грошей за надані послуги.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому з відповідачки ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Святопетрівське» підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 13354,74 грн., яка заявлена позивачем до стягнення.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684,00 гривні.

Керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 15, 16, 322, 509, 525, 526, 610, 611, 625-629 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 258, 263-265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства «Святопетрівське» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Комунального підприємства «Святопетрівське» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області (адреса: 08141, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Святопетрівське, вул. Володимирська, 2-Г, ) заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 13354 (тринадцять тисяч триста п`ятдесят чотири) грн. 74 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 05.06.2024 року.

Суддя А.В. Янченко