Справа № 2-663/10 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/481/24 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Ганжи М.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_5 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_1 , та відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

14 вересня 2009 року ОСОБА_6 звернулася до суду до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі та мають сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач не надає їй матеріального допомоги на утримання сина та на її утримання, оскільки вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною.

Просить суд стягувати щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 450,00 гривень щомісячно, та 500 гривень на її утримання в твердій грошовій сумі до досягнення дитиною 3-річного віку з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні позивач просила стягувати щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 300 гривень на її утримання до досягнення дитиною 3-річного віку.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2010 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 вересня 2009 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень на її утримання, починаючи з 14 вересня 2009 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2023 року поновлено ОСОБА_2 пропущений строк для подання до суду заяви про перегляд заочного рішення суду від 19 лютого 2010 року, ухваленого в цивільній справі № 2-663/10.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2023 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2010 року скасовано і призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

23 червня 2023 року представником позивача, адвокатом Москвичовим С.І. було подано до суду заяву про зміну предмета позову. Просив суд прийняти заяву представника позивача ОСОБА_5 про зміну предмета позову у цивільній справі № 2-663/10 шляхом заміни у первісних позовних вимогах ім`я відповідача з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », та ім`я, по-батькові їх спільної дитини на користь якої стягуються аліменти з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 », в подальшому керуватися цими змінами.

28 лютого 2024 року представником позивача було подано клопотання про зміну предмета позову, в якій просив стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3200 гривень на утримання неповнолітнього сина.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_5 , аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3 200,00 гривень щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач, в інтересах якої діє її представник, та відповідач, кожен зокрема, подали апеляційній скарги.

В апеляційній скарзі позивач, в інтересах якої діє її представник, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції, в частині визначення судом дати з якої потрібно стягувати аліменти, змінити та стягувати аліменти з дати пред`явлення позову, тобто з 14 вересня 2009 року.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції, в частині розміру стягнутих аліментів, змінити та стягувати з нього на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до принципу диспозитивності судового процесу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами частини третьої статті 49 ЦПК України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частинами третьою, четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Всупереч вимог зазначених норм Цивільного процесуального Кодексу, суд першої інстанції розглянув позовні вимоги, з урахуванням поданої представником позивача ОСОБА_1 заяви, у день судового засідання, в якому постановлене оскаржене рішення.

У цій заяві представник позивача, без наведення мотивів та обґрунтувань, просив стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3200 гривень, тобто змінив предмет (розмір аліментів, які просив стягнути з відповідача) позову з порушенням порядку, визначеного законом. Також не подав доказів надіслання копії такої заяви відповідачу, а суд таку заяву прийняв до розгляду, чим позбавив останнього права висловити свої заперечення щодо зміненого предмета позову, не повернув поданої заяви позивачеві, як того вимагає частина 4 статті 43 ЦПК України.

Заява ОСОБА_15 , який був представником відповідача у суді першої інстанції, про визнання позову в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина в розмірі 3200 гривень, не могла бути прийнята судом до уваги, з врахуванням того, що відповідач не був обізнаний з її змістом. Крім того, як вбачається з договору на надання правової допомоги та представництва прав та інтересів в суді, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Поліщуком В.А. від 25 липня 2022 року, останній діяв до 01 січня 2023 року. Тобто в день подання заяви про зміну предмета позову (28 лютого 2024 року), ОСОБА_15 не наділений був повноваженнями представляти інтереси відповідача та від його імені подавати будь - які заяви чи клопотання, в тому числі заяву про визнання позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги та в поясненнях в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 стверджував про свою необізнаність зі збільшеними позовними вимогами та не спроможність сплачувати аліменти у заявленому розмірі.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з принципу диспозитивності судового процесу, апеляційний суд вважає за необхідне розглядати позовні вимоги позивача на підставі її звернення - позовної заяви, поданої відповідно до вимог ЦПК України, як це передбачено приписами статті 49 цього Кодексу.

Розгляд справи саме в редакції позовної заяви від 14.09.2009 року колегія суддів вважає за доцільне та за справедливе, з врахуванням тривалого проміжку часу, а це майже 15 років, з моменту подання позовної заяви та ухвалення судом рішення, що оскаржується. При цьому суд керується завданнями та засадами цивільного судочинства, що викладені у ст. 2 ЦПК України, за змістом якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стягнення аліментів в розмірі, що визначений Законом на день постановлення рішення, тобто станом на 2024 рік та стягнення таких аліментів з моменту пред`явлення позову, як того вимагає закон, поставить відповідача в край скрутне матеріальне становище, фактично через тривалість судового процесу у даній справі, що є неприпустимими. Законом не передбачено можливості стягнення аліментів з моменту збільшення позовних вимог, як про це вказав суд у рішенні що оскаржується.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Неповнолітній син проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що протягом тривалого проміжку часу ОСОБА_6 разом з сином ОСОБА_11 проживають за межами України та відповідач з сином не спілкується.

Відповідач на даний час має іншу сім`ю, в якій народилось троє дітей, що на даний час є неповнолітніми та перебувають на утриманні у ОСОБА_2 (а.с. 240-248 Т. 1).

В судовому засіданні ОСОБА_2 повідомив , що на даний час не має офіційного місця роботи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд апеляційної інстанції, застосувавши положення ст.ст.182, 184 СК України, враховуючи ст.13 ЦПК України приходить до висновку про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 14 вересня 2009 року ( тобто з дати звернення до суду з позовною заявою).

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, яким був збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, шостої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Позивач не позбавлена можливості також ставити питання про збільшення розміру стягнутих аліментів у випадку наявності для цього відповідних правових підстав та подання відповідних доказів

Звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів на своє утримання, ОСОБА_16 не надала суду жодних доказів щодо їх необхідності та можливості ОСОБА_2 надавати таку матеріальну допомогу, як це передбачено ст. 84 СК України.

Необхідно зауважити, що з моменту постановлення судом заочного рішення 19.02.2010 року (яке 02.03.2023 року було скасоване) про стягнення аліментів позивач не цікавилась його виконанням та не вчиняла жодних дій з метою отримання коштів, що стягнуті з відповідача.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 коштів на утримання ОСОБА_16 необхідно відмовити.

Оскільки суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, чим порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, на підставі статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_5 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_1 , та відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 вересня 2009 року та до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: