Провадження № 22-ц/801/930/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 рокуСправа № 127/30262/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Берегового О. Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів в порядку регресу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 12 лютого 2024 року у м. Вінниці суддею цього суду ОСОБА_6 , дата складання його повного тексту 16 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів в порядку регресу.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 04 листопада 2003 року є власником частки кв. АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

У користуванні ОСОБА_1 перебуває кв. АДРЕСА_2 площею 12, 4 кв. м з коморами, а у користуванні відповідачів кв. АДРЕСА_3 площею 9, 8 кв. м з коморою, кухнею, коридором та вбиральнею.

Спочатку сторони мали спільний особовий рахунок, проте пізніше позивач дізналася, що рахунок було розділено на два рахунки на кожну квартиру. При цьому, до особового рахунку квартири позивача було внесено всіх членів сім`ї попереднього власника і власником рахунку зазначено ОСОБА_2 .

У відповідності до єдиного рахунку за надані житлово-комунальні послуги та інші послуги за особовим рахунком № НОМЕР_1 оплата за спожиті послуги нараховується на відповідачів.

Послуги з водопостачання та водовідведення нараховувались за нормативами і 27 вересня 2023 року позивачем було сплачено по особовому рахунку № НОМЕР_2 , який рахується за кв. АДРЕСА_2 , що розташована за вказаною вище адресою, суму у розмірі 44 109,87 грн., з яких: 27 630,33 грн. плата за холодну воду, 16 479,54 грн. плата за водовідведення. Наразі борг по особовому рахунку позивача відсутній.

Пославшись на те, що позивач здійснила оплату за надані житлово-комунальні послуги за інших осіб, на яких саме було їх нараховано, просила суд стягнути із відповідачів на свою користь у порядку регресу кошти в розмірі 44 109, 87 грн.

12 лютого 2024 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області зазначений позов задоволено частково. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в порядку регресу грошові кошти у сумі 35 287,90 грн.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю. Зокрема скаржник посилається на те, що кошти у порядку регресу повинні бути стягнуті із відповідачів у повному обсязі, адже послуги із водопостачання та водовідведення є індивідуальними відносно кола споживачів і саме на відповідачів було нараховано суму боргу із оплати житлово-комунальних послуг.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 25 березня 1999 року виконкомом Вінницької міської ради, яке міститься в матеріалах інвентаризаційної справи №58340, котра була витребувана ухвалою місцевого суду від 11 грудня 2023 року з КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», кв. №70, 71 за адресою: м. Вінниця вул. К. Коріатовичів, 139, належали на праві приватної власності: ОСОБА_2 частки; ОСОБА_7 ( ОСОБА_5 ) частки; ОСОБА_3 частки; ОСОБА_4 частки.

04 листопада 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 подарували ОСОБА_1 , а остання прийняла в дар, ідеально, частку кв. АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , що слідує із договору дарування (а.с.7).

30 серпня 2023 року ОСОБА_1 зареєструвала за собою право спільної часткової власності на кв. АДРЕСА_5 , що розташовані за вказаною вище адресою, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 8).

Станом на 01 вересня 2023 року по особовому рахунку № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_6 за надані житлово-комунальні та інші послуги наявна заборгованість, а саме 27 630,33 грн. за холодну воду; 16 479,54 грн. за водовідведення; 261,40 грн. плата за абонентське обслуговування водовідведення (а. с. 13).

Станом на 01 вересня 2023 року по особовому рахунку № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_7 , за надані житлово-комунальні та інші послуги наявна заборгованість, а саме 5 954,92 грн. за холодну воду; 3 404,10 грн. за водовідведення; 261,40 грн. плата за абонентське обслуговування водовідведення. (а. с. 12).

01 вересня 2023 року Начальником служби обліку та збуту КП «Вінницяоблводоканал» видано довідку №1143, де вказано, що ОСОБА_1 , яка поживає за адресою: АДРЕСА_8 , є абонентом КП «Вінницяоблводоканал», особовий рахунок № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , заборгованості за водопостачання та водовідведення станом на вказану дату не має, показник лічильника норматив. За кв. № 70 (о/р № НОМЕР_3 ) є борг у розмірі 9 620,42 грн., а за кв. АДРЕСА_2 (о/р № НОМЕР_2 ) борг відсутній (а. с. 16).

19 вересня 2023 року ТОВ «ЖЕО» видана копія особового рахунку № НОМЕР_2 , де зазначено, що власником кв. АДРЕСА_4 , є ОСОБА_2 . Крім того, за вказаною адресою проживають: ОСОБА_2 власник; ОСОБА_3 донька; ОСОБА_4 син; ОСОБА_5 дружина. (а.с.15).

25 вересня 2023 року ОСОБА_1 відповідно до копії квитанції №ХВМВ-0С41-КА5Р-ТХНК сплатила 261,40 грн. за абонентське обслуговування водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_2 (а.с.11).

27 вересня 2023 року ОСОБА_1 сплатила 27 630,33 грн. за холодну воду та за водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_2 , що підтверджується копіями квитанцій №43Е0-4РМТ-М2КХ-Т0АЕ, №ВМСА-75Е7-В63Т-1М91 (а. с. 9-10).

06 жовтня 2023 року Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради видані наступні довідки: №68350 про те, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 . (а. с. 26); № НОМЕР_4 про те, що ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 . (а. с. 27); №68349 про те, що ОСОБА_3 з 18 січня 2019 року знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_8 . (а. с. 28); №68249 про те, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 (а. с. 29).

26 січня 2024 року ТОВ «ЖЕО» видана копія особового рахунку № НОМЕР_3 , де зазначено, що власником кв. АДРЕСА_9 , є ОСОБА_4 , будь яких осіб, які б проживали чи проживають за цією адресою, не вказано (а. с. 92).

За визначеннями, які наведені у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

За п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком); комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.)

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки встановлені відповідними договорами.

Аналогічний обов`язок споживача закріплено в ст. 68 ЖК України, згідно з якою наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №639/10591/14-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 543 ЦК України виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотню вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки яка припадає на нього.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить по частки у праві власності на ці квартири, а ОСОБА_1 належить частки у праві власності на указані квартири, врахувавши вимоги ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» про те, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, а також те, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову (стягнення з відповідачів 4/5 від заявленої суми), зазначивши, що ОСОБА_1 без належних підстав було висунуто позовну вимогу, в якій вона просить стягнути з відповідачів на її користь кошти, сплачені нею в рахунок оплати комунальних послуг, без вирахування частки вартості комунальних послуг, яка припадає на неї.

Доводи апеляційної скарги про те, що кошти у порядку регресу повинні бути стягнуті із відповідачів у повному обсязі, адже послуги із водопостачання та водовідведення є індивідуальними відносно кола споживачів і саме на відповідачів було нараховано суму боргу із оплати житлово-комунальних послуг, не приймаються до уваги апеляційним судом з огляду на таке.

Як вказувалось вище, за нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Таким чином, позивач, маючи частку у праві власності на указані вище квартири, однак не будучи зареєстрованою за цією адресою, за приписами вище вказаного закону на рівні із відповідачами, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , котрі зареєстровані за вказаною адресою, ОСОБА_4 , який зареєстрований за вказаною адресою та якому належить 1/4 частки у праві власності на це майно, ОСОБА_3 , яка не зареєстрована за даною адресою, однак якій належить 1/4 частки у праві власності на це майно, як власниками та особами, які користуються об`єктом нерухомого майна (споживачами) повинна нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 відмовилась від надання послуг із водопостачання та водовідведення.

Щодо посилань скаржника на індивідуальність послуг із водопостачання та водовідведення відносно кола споживачів, то апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що неможливо визначити який об`єм води було спожито кожним із споживачів, що свідчить про безпідставність таких тверджень позивача. Навіть якби це було можливим, то позивач теж являється споживачем у розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», адже на законних підставах володіє часткою у праві власності на це майно (найбільшою часткою).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що право спільної часткової власності на кв. АДРЕСА_1 , зареєстровано за позивачем саме як на один об`єкт нерухомого майна, що виключає наявність підстав для висновку про відсутність заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг за помешканням позивача, про що позивач указує в скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди скаржника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст.375ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2024 року без змін.

Понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за нею.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді Т. М. Шемета

О. Ю. Береговий