Провадження № 2/470/33/24
Справа № 470/830/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Лусти С.А.,

за участю секретаря судового засідання Дячук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Березнегувате в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначено, що 02 січня 2021 року з використанням сервісу online-кредитування, відповідачем ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту №2898761. Того ж дня відповідачу на його мобільний телефон було направлено унікальний ідентифікатор, що є аналогом ЕЦП, який ним було введено, тим самим підтверджено прийняття умов договору про надання фінансового кредиту № 1 від 02 січня 2021 року з ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс". 02 січня 2021 року відповідачу було перераховано кошти за вказаним кредитним договором на його банківську картку, в сумі 10000,00 грн. Кредитний договір № 1 від 02 січня 2021 року було укладено терміном на 30 днів. 05 вересня 2022 року згідно умов договору факторингу № 556/ФК-22 ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" відступило право вимоги за кредитним договором № 1 від 02 січня 2021 року на користь ТОВ "Діджи Фінанс" і відповідно ТОВ "Діджи Фінанс" набуло права вимоги за ним до відповідача. Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою, документально підтвердженою та становить 35364,00 грн. На підставі зазначеного просив суд стягнути з відповідача борг за кредитним договором, в розмірі 35364 грн та судовий збір, в розмірі 2684,00 грн. Крім того стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу, в розмірі 3000,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі. До початку розгляду справи по суті направив на адресу суду відповідь на відзив позивача, у якій заперечення відповідача проти позовних вимог вважав необґрунтованими, через укладення ним з ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" кредитного договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, перерахування вказаним товариством на його картковий рахунок кредитних коштів, нарахування йому процентів за користування кредитом у відповідності до умов п.3.1. кредитного договору, невиконання ним зобов`язання стосовно повернення кредиту і процентів за його користування та відступлення права вимоги за укладеним кредитним договором позивачу (а.с.94-107).

Відповідач в судове засідання також не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що в матеріалах справи є відповідні докази, причини неявки суд не повідомив, до початку розгляду справи по суті направив на адресу суду відзив на позовну заяву, у якого вимоги позивача не визнав через їх безпідставність, недоведеність належними та допустимими доказами факту укладення з ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" кредитного договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, недоведеність перерахування йому кредитних коштів, нарахування йому відсотків за кредитом за межами строку кредитування та за завищеними відсотками, не отримання ним від позивача повідомлення про перехід до нього права вимоги за кредитним договором та недоведеність понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу (а.с.58-74).

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

02 січня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" та відповідачем в електронній формі, згідно ЗУ «Про електронну комерцію», було укладено договір № 1 про надання фінансового кредиту, за яким товариство надало відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 10000,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою зниженої процентної ставки, в розмірі 1,14% від суми кредиту за кожен день користування кредитом на період строку надання кредиту. Про вказане свідчить паперова копія пропозиції укласти електронний договір (оферта) від 02 січня 2021 року підписана відповідачем одноразовим ідентифікатором, паперова копія заяви про прийняття оферти (акцепт) від 02 січня 2021 року підписана відповідачем одноразовим ідентифікатором та паперова копія вказаного кредитного договору від 02 січня 2021 року (а.с.3-9).

06 лютого 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" та відповідачем в електронній формі, згідно ЗУ «Про електронну комерцію», було укладено додаткову угоду про зміну мов договору № 1 про надання фінансового кредиту від 02 січня 2021 року, за якою сторони дійшли згоди, що за умови сплати відповідачем товариству до 06 лютого 2021 року фактично нарахованих відсотків за кредитним договором, в розмірі 1596,00 грн., змінюється строк надання кредиту до 20 лютого 2021 року, знижена процентна ставка 1,71% в день від суми кредиту застосовується у межах нового строку надання кредиту з першого дня пролонгації, якщо в цей строк позичальник здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить його протягом 3 календарних днів після закінчення строку, однак при порушенні позичальником виконання зобов`язання, передбаченого цією додатковою угодою, сторони повертаються до умов, що діяли до її укладення. Факт укладення між ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" та відповідачем вказаної додаткової угоди підтверджується перерахуванням відповідачем на рахунок товариства 06 лютого 2021 року 1596,00 грн., що вбачається з розрахунку заборгованості за договором (а.с.10-12).

ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" виконало зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши відповідачу грошові кошти на його платіжну картку, що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» по рахунку відповідача за період з 01 січня до 01 лютого 2021 року, однак останній не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, кредитні кошти та відсотки за їх користування не повернув, у зв`язку з чим станом на 18 березня 2022 року йому нараховано заборгованість, в розмірі 35364,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - заборгованість за основним боргом та 25364,00 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.11-15, 143-146).

05 вересня 2022 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" та позивачем було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, за яким ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" відступило право вимоги за кредитним договором № 1 від 02 січня 2021 року на користь позивача, відповідно ТОВ "Діджи Фінанс" набуло права вимоги за ним до відповідача (а.с.18-24).

05 вересня 2022 року позивач повідомив відповідача про перехід до нього права вимоги за кредитним договором № 1 від 02 січня 2021 року на підставі договору факторингу № 556/ФК-22 та 12 грудня 2022 року звернувся до нього з вимогою про погашення заборгованості за договором, однак вказана вимога залишена відповідачем без задоволення (а.с.16,17).

Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору.

Так частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (тут і далі -в редакції, чинній на час укладення оспорюваного правочину) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною четвертою статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.

Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані -це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі № 127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відповідачем 02 січня 2021 року було укладено кредитний договір в електронній формі із застосуванням електронного підпису. При цьому через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» подано заявку на отримання кредиту від імені відповідача та підтверджено умови отримання кредиту шляхом акцепту, після чого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» надіслано особі, яка звернулася за отриманням кредиту за допомогою засобів зв`язку (номер телефону або електронна пошта) одноразовий ідентифікатор, який і було використано для підтвердження підписання кредитного договору. Ідентифікація відповідача на веб-сайті https://cashberry.com.ua здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням особистих даних відповідача, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, що підтверджується договором, який містить вказані відомості.

Оцінивши докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог щодо укладання кредитного договору між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відповідачем суд вважає, що без входу ОСОБА_1 на веб-сайт ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та здійснення ним всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між товариством та відповідачем не був би укладений. Крім того відповідачем не спростовано належними доказами укладання кредитного договору в електронній формі.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувався за отримані грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, стосовно заборгованості за тілом кредиту, в розмірі 10000,00 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно стягнення з відповідача щомісячних процентів за кредитним договором від 02 січня 2021 року, то за умовами вказаного договору відповідач зобов`язався сплачувати ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» 1,14 % від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами на період строку надання кредиту, тобто 30 днів - до 02 лютого 2021 року, а уклавши 02 лютого 2021 року з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» додаткову угоду до вказаного договору, зобов`язався сплачувати проценти до 20 лютого 2021 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідачу станом на 20 лютого 2021 року нараховано процентів за користування кредитом, в розмірі 4490,00 грн., а тому саме такий розмір процентів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за укладеним між ними кредитним договором, а доводи відповідача, викладені у відповіді на відзив, стосовно нарахування відповідачу процентів за кожен день користування кредитом, але не більше 90 днів з моменту виникнення заборгованості, протирічать п.1.6. договору від 02 січня 2021 року, де зазначено про зобов`язання відповідача повернути нараховані проценти не пізніше строку вказаного а п.1.2. договору, тобто 02 лютого 2021 року, а за додатковою угодою від 06 лютого 2021 року - до 20 лютого 2021 року.

Стягнення заборгованості за процентами по вказаному кредитному договору, в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, позивач не заявляв.

Доводи відповідача про недоведеність належними та допустимими доказами факту укладення ним з ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" кредитного договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, недоведеність перерахування йому кредитних коштів та не отримання ним від позивача повідомлення про перехід до нього права вимоги за кредитним договором судом до уваги не приймаються, оскільки вони спростовуються дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу пропорційно задоволеним позовним вимогам витрат на оплату судового збору, в розмірі 1099,74 грн. та витрат на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 1229,22 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача вказаних витрат на оплату правничої допомоги суд виходить з того, що відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), де Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт перший частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Так у даній справі інтереси позивача представляла адвокат Міньковська А.В. на підставі ордеру від 30 жовтня 2023 року, свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю та свідоцтва про шлюб (а.с.38-39).

До позовної заяви позивачем долучено договір про надання правової допомоги від 22 вересня 2023 року, детальний опис робіт на суму 3000 грн. та акт підтвердження факту надання правової допомоги (а.с.33-37)

З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача та співмірність вартості правової допомоги зі складністю справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу, підлягають частковому задоволенню пропорційно задоволеним позовним вимогам, а заперечення відповідача з цього приводу є безпідставними.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», код ЄДРПОУ 42649746, заборгованість за кредитним договором № 1 від 02 січня 2021 року, в розмірі 14490,00 (чотирнадцять тисяч чотириста дев`яносто) грн., з яких: 10000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 4490,00 грн. заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», код ЄДРПОУ 42649746, витрати по сплаті судового збору, в розмірі 1099,74 грн. та витрати на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 1229,22 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:

Позивач: товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», код ЄДРПОУ 42649746, місце знаходження: вул. Київська, 243-А, а/с 897, м. Бровари Київської області, 07405.

Відповідач: ОСОБА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Березнегуватським РВ УМВС України в Миколаївській області 19 листопада 2005 року, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 20 травня 2024 року.

Суддя С. А. Луста