Житомирський апеляційний суд
Справа №287/239/20 Головуючий у 1-й інст. Кононихіна Н. Ю.
Категорія 70 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 287/239/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2024 року, ухваленого під головуванням судді Винара Л.В. в м.Олевськ

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітної плати (доходу), щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до досягнення повноліття дитиною.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 24.12.2015 року шлюб між ними розірвано. Сторони від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , яка мешкає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні неповнолітньої дитини, чим порушує право дитини на утримання до досягнення повноліття.

Заочним рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 06.02.2020 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та судовий збір в сумі 992,40 грн.

Ухвалою суду від 26.01.2023 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення від 25.10.2022 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 06.02.2020 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211, 20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 01.11.2021 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України».

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем додано до відзиву скріншоти переписки у месенджері між позивачем та відповідачем, які підтверджують, що дитина не постійно проживає лише з матір`ю, дитина часто проводить час з батьком, донька лишається у відповідача на вихідних, де вони всією родиною проводять дозвілля, їздять на відпочинок з ним, він дбає про неї, турбується про її здоров`я, розвиток, забезпечує її усіма благами для повноцінного життя. Також, відповідач купує продукти харчування, одяг, іграшки та інші необхідні речі. Водночас, зауважувала, що позивач передає списки для відповідача з переліком необхідних речей, які він повинен купити для доньки. ОСОБА_1 вводить суд в оману щодо того, що батько не бере участі у вихованні дитини, не дбає про неї, не надає достатніх коштів на її утримання. Судом не взято до уваги, що у матеріалах справи містяться докази, відповідно до яких вбачається, що починаючи з 2020 по 2021 рік відповідачем уже сплачено добровільно кошти на рахунок позивача для утримання дитини, що підтверджується дублікатами квитанцій за 2020,2021 роки та одна квитанція за 2022 рік, які у сукупності підтверджують оплату коштів відповідачем на утримання дитини у розмірі 27 537,69 грн. Разом з тим, суд першої інстанції при ухваленні рішення не зменшив період стягнення аліментів для відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначала, що доводи в частині стягнення аліментів з 01.11.2021, а не з 06.02.2020 безпідставні та необґрунтовані. Зауважувала що у відповідача не було примусу до сплати аліментів, тому така сплата була добровільною і не може сприйматися як аліменти.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.03.2014 року, ОСОБА_4 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 (а.с.6).

Рішенням Олевського районого суду Житомирської області від 24.12.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24.11.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом №99 розірвано (а.с.8-9).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач бере певну участь в утриманні дитини, про що вказує і сама позивачка. Разом з тим, суд вважає, що звернення позивачки до суду з даним позовом є бажанням в судовому порядку врегулювати розмір аліментів, а тому суд дійшов висновку про необхідність вирішення спору щодо розміру аліментів. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд врахував обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач відомостей про незадовільний стан здоров`я, неможливості утримувати дитину, суду не надав. З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду 06.02.2020 року. Тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу).

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (частина перша статті 191 СК України).

Тлумачення статті 191 СК України дає підстави для висновку, що юридичне значення для визначення часу, з якого присуджуються аліменти на дитину, має час звернення до суду іншого з батьків з позовом або заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Виключення із цього правила стосуються стягнення аліментів за минулий час (до пред`явлення позову).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом по стягнення аліментів.06.02.2020. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник відповідача зазначала, що фактично у період з 2020 року по жовтень 2021 року ОСОБА_2 вже було сплачено аліменти, що підтверджується квитанціями про поповнення рахунку ОСОБА_1 . Вважала, що стягувати аліменти слід починаючи з 01.11.2021 року.

З долучених до відзиву копій квитанцій вбачається, що ОСОБА_2 здійснено перекази коштів на ім`я ОСОБА_1 . Однак, квитанції не містять посилання, що кошти сплачувались саме на утримання дитини.

Доказів щодо існування домовленості між батьками щодо сплати аліментів у добровільному порядку матеріали справи не містять.

При цьому, питання про врахування при встановленні початкового строку стягнення аліментів та їх сплата на користь позивача за період з 2020 року по жовтень 2021 року може бути врахована при виконанні судового рішення на стадії виконавчого провадження.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано визначив початок стягнення аліментів на утримання дитини саме з 06 лютого 2020 року тобто з дня пред`явлення позову, а не з 01 листопада 2021 року - як просить представник відповідача.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення відсутні. Тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Судді: