Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 311/1773/16-ц
Провадження №: 4-с/332/6/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 р. м. Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Погрібна О.М., розглянувши скаргу адвоката Сугири Василя Савовича в інтересах ОСОБА_1 , державний виконавець Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

встановила:

До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга адвоката Сугири В.С. в інтересах ОСОБА_1 , державний виконавець Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). на дії/бездіяльність органу примусового виконання, в якій просить:

Визнати неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у виконавчому провадженні №52783795.

Визнати протиправною та скасувати Постанову від 24.06.2021 р. року у виконавчому провадженні №52783795, складену головним державним виконавцем Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Тішиною Іриною Вікторівною, про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно Виконавчого листа № 2/311/811/2016.

Дослідивши вказану скаргу вважаю, що вона не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.9 ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Цивільним процесуальним кодексом України прямо не встановлено вимог до форми та змісту скарги на дії державного виконавця, тому суд, застосовуючи положення статті 10 ЦПК України, вважає за необхідне застосувати положення статті 175 ЦПК України.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 за № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зокрема про зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Статтею 449 ЦПК України встановлено строки для звернення зі скаргою.

Так, відповідно до приписів статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Як вбачається зі змісту скарги, заявник, з метою скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, 08 квітня 2024 року звернувся до начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області .

Проте, зі змісту скарги не вбачається коли саме ОСОБА_1 дізнався про винесення державним виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.

При зверненні до суду із вказаною скаргою заявник не надав доказів щодо подання скарги у передбачені ЦПК України строки, клопотання про поновлення строків до матеріалів скарги не долучене.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на те, що заявник не просить поновити строк на подання скарги, не вказує день, коли він дізнався про порушення свого права, та не зазначає поважних причин пропуску строку подання скарги, суд позбавлений можливості перевірити скаргу на відповідність вимогам п. а) ч. 1 та ч. 2 ст. 449 ЦПК України.

Отже заявнику необхідно уточнити, чи є строк на оскарження дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) пропущеним, та з якого саме часу він є пропущеним, а у разі якщо буде встановлено, що такий строк пропущений, повідомити поважні причини пропуску такого та заявити відповідне клопотання.

Правовими приписами частини першої ст.5 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, наведені законодавчі норми свідчать про те, що практична реалізація судової влади здійснюється у певній формі, тобто у передбаченій законом процедурі судочинства.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.1 ст.450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно у скарзі має бути зазначено конкретну особу державного виконавця чи посадової особи.

У п. 13 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ пленуму за №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», зазначено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 35 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

В порушення п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України в скарзі не зазначено в якості заінтересованої особи стягувача у виконавчому провадженні із виконання виконавчого листа № 2/311/811/2016, а саме її ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання чи перебування, поштовий індекс, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Також представником заявника у скарзі не зазначено державного виконавця, дії якого оскаржуються, за участю якого згідно з ч.1 ст.450 ЦПК України має розглядатися скарга.

А тому, заявнику у скарзі необхідно вказати в якості заінтересованих осіб: іншу сторону виконавчого провадження стягувача, а також державного виконавця, докази направлення їм скарги з доданими до неї документами.

В порушення п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України скарга не містить належний виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме не зазначено коли заявник дізнався про наявність у виконавчому провадженні із виконання виконавчого листа № 2/311/811/2016 постанови про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Також, в порушення вимог п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України, скарга не містить підтвердження про те, що заявником не подано іншої скарги з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також, зі скарги вбачається, що заявник просить скасувати постанову державного виконавця.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, ст.451 ЦПК України передбачені рішення, які суд приймає за результатами розгляду скарги. Прийняття рішення про скасування постанови державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби ст. 451 ЦПК України не передбачено.

За таких обставин, заявнику необхідно також уточнити зміст вимог скарги.

Відповідно до положень абз. 2 ч.2 ст.183 ЦПК України, до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 2-246/10 (провадження № 61-6908св22) зазначив, що правові висновки щодо застосування частини другої статті 183 ЦПК України, сформульовані у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61-15520св20), від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 713/1972/20 (провадження № 61-2247св21), від 21 квітня 2021 року у справі № 569/12949/20 (провадження № 61-15532св20), від 28 липня 2021 року у справі № 509/4648/14-ц (провадження № 61-7851св21), не підлягають врахуванню судом під час вирішення питання про прийнятність заяви про зміну способу виконання рішення суду без доказів направлення такої заяви іншим учасникам справи, оскільки у згаданих справах, формуючи висновок щодо застосування частини другої статті 183 ЦПК України, Верховний Суд досліджував правове питання, чи поширюються такі правила на заявника під час подання скарги на дії, рішення чи бездіяльність виконавця, у порядку, визначеному у розділі VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

У постанові від 05 листопада 2020 року у справі № 591/1581/20 (провадження № 61-10904св20) Верховний Суд зазначив, що вимога про надання доказів надіслання (надання) копії заяви, скарги, клопотання чи заперечення іншим учасникам справи (провадження) стосується подання таких на стадії виконання судового рішення (розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)»).

Подібний висновок щодо норми права, тотожної тій, що викладена у частині другій статті 183 ЦПК України, зробив Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 910/23066/15, зазначивши, що частини перша-третя статті 170 ГПК України містять загальні вимоги до всіх без винятків заяв, поданих з процесуальних питань. Зокрема до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження). Такі вимоги стосуються і заяви про роз`яснення судового рішення, поданої відповідачем на підставі статті 245 ГПК України, оскільки таку заяву подано з процесуальних питань. При цьому у частині четвертій статті 170 цього Кодексу визначено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Аналіз наведених правових висновків Верховного Суду свідчить про сталу сформовану судову практику щодо обов`язку заявника надсилати (надавати) копії такої заяви іншим учасникам справи у разі подання заяви на стадії виконання судового рішення.

Однак всупереч вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України та ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»:

1) скарга не містить відомостей про докази, які не можуть бути подані разом із скаргою (за наявності таких) та наявність у заявника або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви (п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України);

2) скарга не містить реквізитів виконавчого документа, зокрема, змісту його резолютивної частини, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа (п.3 ч.4 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження").

За таких умов вважаю за необхідне залишити скаргу без руху та запропонувати скаржнику усунути вказані недоліки. Приведену у відповідність до положень ЦПК України скаргу направити суду (з копіями) та копіями доданих до неї документів для заінтересованих осіб.

Відповідно до ст.185 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, оскільки зазначені недоліки перешкоджають відкрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст.175, 185, 447, 449 ЦПК України, суддя,

постановила:

Скаргу адвоката Сугири Василя Савовича в інтересах ОСОБА_1 , державний виконавець Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на дії/бездіяльність органу примусового виконання - залишити без руху та надати строк, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали, для усунення недоліків.

Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків в зазначений строк, скарга буде повернута особі, яка її подала.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: О.М.Погрібна