Справа № 493/395/24
Провадження № 2/493/257/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Тітової Т.П.

за участю секретаря Сирота О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Балта цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

11.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Балтського районного суду Одеської області до ОСОБА_3 з позовом про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою від 11.03.2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для виправлення недоліків.

18.03.2024 року від адвоката Москаленка Р.А. до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 18.03.2024 року провадження по даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 09.04.2024 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 25 жовтня 2006 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції Одеської області, про що зроблений актовий запис за № 192. У грудні 2023 року вони перестали підтримувати шлюбні відносини, в зв`язку з чим відповідач подала на розлучення, а також вивезла свої особисті речі, рухоме майно загального вжитку, тим самим зробивши умовний розподіл майна, та заощадження - грошові кошти у розмірі 8 000 доларів США. На момент оплати судового збору курс долара 37,94 грн. У період перебування у шлюбі, він працював за кордоном офіційно, отримував непогану зарплатню, що давало змогу відкладати кошти, які зберігались у відповідача.

Після розлучення він з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема заощадження грошових коштів у розмірі 8000 доларів США. На момент оплати судового збору курс долара 37.94 грн. Оскільки, майно було набуте в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому він просить суд поділити грошові кошти, шляхом визначення за ним частки коштів, а саме 151760,00 грн., в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

09.04.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач посилається на те, що він працював за кордоном офіційно та отримував непогану зарплатню, але яку саме заробітну плату отримано ним не повідомлено. До суду надані документи на польській мові, а документообіг в суді здійснюється виключно на державній мові, що не дає можливості підтвердити або спростувати, де саме працював позивач, яка у нього була заробітна плата, яку суму коштів він привіз до їхньої сім`ї. Отже, в позовній заяві позивач не навів походження спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовну заяву в повному обсязі та просили задовольнити. Крім того, позивач зазначив, що на теперішній час він не працює та проживає в будинку матері. На початку 2022 року він хотів купити будинок, але вони спільно з дружиною вирішили залишити кошти на навчання доньки.

Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що з довідки про доходи відповідача вбачається, що вона працювала, а не сиділа вдома. Спільно з позивачем вони проживали 18 років. Позивач працював, але зароблених ним коштів вона не бачила взагалі, комунальні послуги вона сплачувала сама, спільних заощаджень вони не мали.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача, з відповідачем вона не спілкується з грудня 2023 року. Позивач їздив до Польщі заробляти кошти, які відповідач забрала і пішла від нього. Раніше вони проживали на одному подвір`ї в різних будинках. Позивач заробляв кошти і привозив додому, у них з відповідачем був спільний бюджет, а саме 8000 доларів США, які позивач привіз з Польщі. У 2021 році вони планували робити ремонт та добудовувати будинок, але передумали і почали підшукувати будинок, щоб купити приблизно за 9000 доларів США, однак так і не купили. З 2021 року позивач не працював, вона допомагала їм, отримувала гроші за пай та купувала дрова, допомагала їжею. Відповідач свої кошти позивачу не давала.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що у нього зі сторонами дружні відносини. З позивачем він разом працював у Польщі протягом чотирьох років з перервами, ОСОБА_1 працював на склеюванні вікон. З 2019 по 2020 рік він отримував 1000 доларів США, у ОСОБА_1 була не менша заробітна плата, так як була важча робота. На своє проживання в місяць він витрачав 150 доларів США, тобто 800 доларів США можна було відкладати. Один раз ОСОБА_1 передав ним додому 1000 доларів США. Коли ОСОБА_1 мав їхати додому він бачив у нього 8000 доларів США. Вдома у сторін він не був. Знає, що ОСОБА_1 хотів купити будинок і казав, що шукає в межах 8000 доларів США. Заробітну плату вони отримували у злотих. Про спільний бюджет, а також те, що станом на 2024 рік у них була сума у 8000 доларів США йому відомо зі слів позивача.

Заслухавши думку позивача та його представника, заперечення відповідача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції Одеської області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис № 192, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 25.10.2006 року.

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які залишилися проживати з позивачкою, що вбачається з копії довідки про склад сім`ї, виданої 15.12.2023 року виконавчим комітетом Балтської міської ради Одеської області.

Цей факт сторонами не заперечувався.

Ч. 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи.

За ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в шлюбі неодноразово була предметом розгляду Верховним Судом та практика вирішення зазначеного питання є сталою.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Судом не здобуто, а позивачем не надано належних доказів, що грошові заощадження, в сумі 8000 доларів США знаходяться у відповідача, а не витрачено в інтересах сім`ї в період з 2021 року до грудня 2023 року, враховуючи, що тільки у грудні 2023 року сторони перестали підтримувати шлюбні відносини, а шлюб було розірвано в квітні 2024 року.

Суд не може прийняти довідки надані позивачем, які з слів останнього свідчать про нарахування та отримання ним заробітної плати, оскільки вони на польській мові, крім того нараховані в польській валюті в злотих, що не дає суду можливості визначити суму його доходів отриманих ним навіть у період з 2020 року по квітень 2021 року.

Що стосується допитаних свідків, то жоден з них не підтвердив той факт, що на дату припинення шлюбних відносин між сторонами у них була наявна вказана позивачем сума коштів.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57, 60, 61, 65, 69, 70 СК України, ст. 369 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 81, 82, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовуОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено27.05.2024 року.

СУДДЯ