УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року

м. Київ

справа № 296/12240/23

провадження № 61-3934ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист цивільних прав та інтересів, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист цивільних прав та інтересів, відшкодування моральної шкоди, у якому, посилаючись на порушення відповідачем вимог статті 42 Закону України

«Про місцеве самоврядування в Україні» під час розгляду проекту рішення

на 49 сесії 7 скликання 20 червня 2019 року, просила визнати незаконними рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо незаконної, на її думку, відмови мати не заборонені законом цивільні права при розгляді проекту рішення про відмову

на 49 сесії 7 скликання 20 червня 2019 року та відшкодувати моральну шкоду, заподіяну 17 випадками недодержання вимог закону під час розгляду заяви,

у розмірі 170 000,00 грн.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2023 року, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, відмовлено у відкритті провадження у справі. Роз`яснено позивачу,

що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що суб`єктний склад правовідносин та предмет позову є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

15 березня 2024 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася

до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у цій справі, у якій, посилаючись

на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня

2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року.

15 березня 2024 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася

до Верховного Суду із касаційною скаргою про встановлення юрисдикції позовної заяви у справі № 296/12240/23.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2024 року касаційні скарги

ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано заявниці уточнити, яку саме касаційну скаргу та від якої дати вона підтримує та просить розглянути в касаційну порядку.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 08 квітня 2024 року

ОСОБА_1 у квітні 2024 року надіслала на адресу суду заяву, у якій зазначила, що нею подано дві різні касаційні скарги, які вона просить розглянути

та вирішити по кожній із них питання про відкриття касаційного провадження.

Касаційну скаргу про встановлення юрисдикції позовної заяви у справі

№ 296/12240/23 підтримує та просить окремою мотивованою ухвалою

її задовольнити.

Щодо касаційної скарги про встановлення юрисдикції позовної заяви у справі

№ 296/12240/23

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 36 та пункту 1 частини першої статті 44 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом.

Право касаційного оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначено у статті 389 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції під час розгляду касаційних скарг діє в межах цивільного процесуального законодавства України, його повноваження визначені главою

2 розділу V ЦПК України «Касаційне провадження».

Приписами чинного ЦПК України Верховний Суд не наділений повноваженнями визначити юрисдикцію позовної заяви.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження щодо касаційної скарги про визначення юрисдикції позовної заяви у справі № 296/12240/23.

Щодо касаційної скарги на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира

від 11 грудня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду

від 06 лютого 2024 року

Вказана касаційна скарга надійшла з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2023 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, оскільки копію постанови Житомирського апеляційного суду від 06 лютого

2024 року нею отримано 19 лютого 2024 року, на підтвердження вказаного суду надано відповідні докази.

Відповідно до частин другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що наявні підстави для поновлення цього строку, оскільки касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення заявниці такого судового рішення.

За частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження

(про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 25 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело

до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження ухвали Корольовського районного суду

м. Житомира від 11 грудня 2023 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року заявниця визначає порушення судами першої

та апеляційної інстанцій норм процесуального права, зазначаючи, що справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку

про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав

для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Постановляючи ухвалу і відмовляючи у відкритті провадження у справі, Корольовський районний суд м. Житомира виходив з того, що заявлені

ОСОБА_1 позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив із дотримання судом норм процесуального права.

Суди першої та апеляційної інстанцій за матеріалами справи встановили,

що зміст позовної заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що, на її думку,

при підготовці та розгляді проекту рішення Житомирської міської ради 49 сесії

7 скликання 20 червня 2019 року відповідачем порушені вимоги законодавства.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір

та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд

з такими вимогами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо

він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права

чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту

у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські

дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовим вважається, зокрема спір, у якому сторони правовідносин одна щодо іншої не є рівноправними, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншій стороні певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції суб`єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах,

в яких виник спір. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник, зокрема між двома суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17

та від 21 серпня 2019 року у справі № 362/5657/17.

Встановивши, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються вирішення спору,

у якому відповідачем є голова Житомирської міської ради ОСОБА_2, який

є посадовою особою органу місцевого самоврядування і під час підготовки

та розгляду проекту рішення Житомирської міської ради 49 сесії, 7 скликання

20 червня 2019 року виконував владні управлінські функції, покладені на нього відповідно до вимог законодавства, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то згідно

з частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись главою 2 розділу V ЦПК України «Касаційне провадження» та частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 про визначення юрисдикції позовної заяви у справі № 296/12240/23.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2023 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира

від 11 грудня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду

від 06 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 про захист цивільних прав та інтересів, відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська