Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7664/22 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 36 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Борисюка Р.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 295/7664/22 за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Зосименка О.М. у м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звернулося до суду із названим позовом та, з урахуванням уточненої позовної заяви, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 12 жовтня 2015 року по 01 серпня 2022 року у розмірі 46 383,57 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову вказано, що квартира АДРЕСА_1 , забезпечується послугами централізованого опалення, постачання теплової енергії надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради. Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності : ОСОБА_2 (1/5 частки), ОСОБА_3 (1/5 частки), ОСОБА_4 (1/5 частки, помер у 2022 році), ОСОБА_1 (2/5 частки). Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12.02.2003 року у справі №2-11706/03 р. було визначено порядок користування квартирою та розподілено особові рахунки між співвласниками квартири. Співвласникам ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради виділено окремий особовий рахунок споживача послуг централізованого опалення, постачання теплової енергії № 1600 опалювальною площею 39,2 м2 ( ОСОБА_4 14,33 м2 опалювальної площі; ОСОБА_1 24,87 м2 опалювальної площі). Вказано, що відповідач не в повному обсязі сплачував кошти за надані послуги, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, що підтверджується розрахунком нарахувань по особовому рахунку.

13.02.2023 ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за надані послуги централізованого опалення в сумі 29515,12 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн.

Ухвалами суду від 05.07.2023 та 19.07.2023 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення від 13.02.2023 у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за надані послуги централізованого опалення в сумі 23 761,65 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради судовий збір в сумі 1 997,37 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не встановив коло співвласників та користувачів комунальних послуг квартири, не надав оцінки доказам, які надавались до матеріалів справи, не надав оцінки рішенню Богунського районного суду у справі № 2-11706/03 від 22.02.2003 року про розділ квартири. У разі сумісної власності суд повинен був переконатись хто з співвласників виконує свої зобов?язання з оплати комунальних послуг, в якому об?ємі, як розподіляються зобов?язання з урахуванням лічильників гарячої води, газового лічильника тощо. Зазначає, що з народження не проживає у житлі. Розрахунок боргу здійснено в порушення Кодексу газорозподільних систем, оскільки нарахування заборгованості за послуги з централізованого опалення здійснено на загальну площу квартири, а не житлову. Позивач не довів тих обставин на які посилається, окрім одного, того, що відповідач є співвласником квартири, доказів того, що інші співвласники виконують свої зобов?язання - не надано, документів які б засвідчували договірні відносини між сторонами не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки аргументи ОСОБА_1 необгрунтовані та безпідставні. Доводи відповідача про те, що опалювальна площа становить 45,5 м2 не знайшли свого підтвердження, оскільки опалювана площа (об?єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об?єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. Загальна опалювальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 62,20 м. Опалювальна площа належна ОСОБА_1 2/5 частини даної квартири з окремим особовим рахунком № НОМЕР_1 становить 24,87 м2 (62,20 м2 *2/5 = 24,88 м2). Крім того. законодавством не передбачено такої підстави для звільнення споживача послуг централізованого опалення, постачання теплової енергії від оплати таких послуг як тимчасова відсутність у житловому приміщенні.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідно до копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно власниками зазначеної квартири є ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( по 1/5 частині кожен), та ОСОБА_1 , якому належить 2/5 частини вказаної квартири (а.с. 3-4).

У зв`язку з наданням послуг з централізованого опалення Комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 на послуги Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради.

Згідно із наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 в період з 12 жовтня 2015 року по 01 серпня 2022 року утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії, у розмірі 46383,57 грн.(а.с.5).

Відповідно до технічного паспорта (інвентаризаційної справи N? 11325) на квартиру АДРЕСА_1 виготовленому КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 24 березня 2011 року, що міститься в матеріалах справи, це житлове приміщення має наступні технічні характеристики: відсутність балкону (лоджії), оскільки знаходиться на 1 поверсі 5-ти поверхового будинку; корисну площу (тобто опалювальну площу) 62,20 м2; загальну площу підсобних приміщень 16,8 м2; наявність обладнання квартири централізованим опаленням (а.с.9-10).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що з даним позовом до суду позивач звернувся 09.08.2022 року, а період стягнення позивач зазначає з 12.10.2015 року по 01.08.2022 року, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період до 12.03.2017 року задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності. Враховуючи, що відповідач належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконав, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги централізованого опалення в межах строку позовної давності у сумі 23 761,65 грн.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду з огляду на таке.

Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» в місті Житомирі здійснює послуги по теплопостачанню.

Відповідно до ст. 162 ЖК України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 317 ЦК України визначено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

П. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначає, що індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За положеннями п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил).

Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (п.18 Правил).

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє позивача за первісним позовом обов`язку оплачувати надані йому послуги.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ст. 25 Закону України «Про теплопостачання»).

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

З 12 березня 2020 року на усій території України було встановлено карантин, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який неодноразово продовжувався, зокрема до 30 червня 2023 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 р. № 383.

Тобто, з 12 березня 2020 року і до скасування карантину, строки позовної давності продовжені Законом, а тому позивачем не допущено пропуску строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог за період з 12 березня 2017 року по 01 серпня 2022 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про застосування позовної давності.

За результатами розгляду справи місцевий суд обгрунтовано вважав доведеним позивачем факт невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання у період з 12.03.2017 по 01.08.2022 у розмірі 23 761,65 грн, що підтверджується належними доказами у матеріалах справи.

Квартира АДРЕСА_1 під`єднана до єдиної централізованої системи теплопостачання, від користування якої відповідач, як власник, не відмовлявся у встановленому законом порядку, отже, зобов`язаний нести витрати по її утриманню, в тому числі з надання послуг по її обігріву, а відтак надання таких послуг та їх оплата не залежать у будь-якому випадку від того проживали власники у цій квартирі чи ні.

Такий правовий висновок висловлено в постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.12.2018 року (справа №638/11034/15), від 02.04.2020 року (справа №757/29813/17).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо доводів скаржника про відсутність письмового договору колегія суддів ще раз зауважує, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Окрім того, положеннями статей 7, 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Доводи відповідача, що місцевим судом не встановлено коло співвласників є безпідставними. Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12.02.2003 року у справі N? 2-11706/03 р. було визначено порядок користування квартирою та розподілено особові рахунки між співвласниками квартири. КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради було відкрито 2 окремі особові рахунки на опалювальну площу квартири АДРЕСА_1 : Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім?я ОСОБА_4 опалювальною площею 39,20 м2 (в тому числі 24,87 м2 з даної опалювальної площі належать співвласнику 2/5 частки квартири його сину ОСОБА_1 ). Оплата наданих послуг споживачами не здійснюється.

2. Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім?я ОСОБА_3 опалювальною площею 23,00 м2 (в т. ч. з урахуванням прав її сина співвласника 1/5 частки квартири ОСОБА_2 ). За даним особовим рахунком оплати послуг проводяться вчасно, заборгованості немає.

Крім того, на час перегляду справи апеляційним судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є спільною часковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №601797 від 21.05.2024 року.

Доводи апеляційної скарги про помилковість розрахунку опалюваної площі в розмірі 62,20 м2 суперечать законодавству. Зазначена квартира знаходиться на першому поверсі 5-ти поверхового будинку і не має балкону, тому уся площа квартири є корисною (опалюваною) площею. Тому місцевим судом правильно розраховано суму заборгованості, виходячи з належної 2/5 частки квартири відповідачу.

Отже, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Судові витрати залишаються за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: