Справа № 212/771/24
У Х В А Л А

23 травня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Борис О.Н., за участі секретаря судового засідання Годунової В.Г., за участі представника заявника адвоката Невмержицького С.І., представника заінтересованої особи адвоката Бондаренко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг, в режимі відеоконференції, заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_2 , по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1

встановив:

10 квітня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Невмержицький С.І., про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 , відповідно до якої просив визнати судовий наказ від 19.01.2024 року виданий Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 212/771/24 за заявою ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви вказав, що він перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 , від якого мають дітей. Він є військовослужбовцем та у період з 07.04.2022 по 03.01.2024 був позбавлений особистої свободи, що підтверджується Випискою з Єдиного реєстру осіб стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України. ОСОБА_2 як офіційна дружина отримувала все грошове забезпечення свого чоловіка у період його особистої несвободи з 07.04.2022 по 03.01.2024. 03.01.2024 ОСОБА_1 звільнено з полону. Після чого ОСОБА_2 припинила виходити на зв`язок із ним. 18.01.2024 ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей. 19 січня 2024 року видано судовий наказ. Вважає, що ОСОБА_2 не обґрунтувала заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей, а також заволоділа його грошовим забезпеченням за весь період перебування його у полоні. Зазначив, що він ніколи не відмовлявся від утримання дітей та будь-яких сумнівів щодо зазначеного не надавав. Вважає, що заява про видачу судового наказу є передчасною, не є безспірною, а тому судовий наказ повинен бути визнано таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду 11 квітня 2024 року заяву прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

19 квітня 2024 року до суду надійшли заперечення представника ОСОБА_2 адвоката Бондаренко О.В. на заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. У запереченнях представник заінтересованої особи стягувача ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 . В обґрунтування зазначив, що до підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника, або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа, або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення. Право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей належить особі з якою проживають діти, та є безумовним, тобто таким, що не обтяжено необхідністю існування жодної умови чи то дотриманням якогось порядку, тобто таке право є абсолютним, належить особі, з якою проживають діти та яка забезпечує умови їх проживання. Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей, ОСОБА_2 довела наявність у себе такого права, надавши суду докази того, що діти мешкають разом із нею. ОСОБА_2 не заперечує, що отримувала грошове забезпечення чоловіка під час його перебування у полоні, та звернулася до суду із заявою лише після повернення з полону чоловіка та виникнення конфлікту щодо утримання дітей. Крім того, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 09 квітня 2024 року за Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Також вказує на те, що ОСОБА_1 проходить військову службу, а ОСОБА_2 належним чином виконує свої обов`язки щодо утримання та виховання дітей.

Представник заявника у судовому засіданні підтримав заяву, надав пояснення аналогічні викладеним у заяві та просив заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи (стягувача) у судовому засіданні просив відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 з підстав, викладених у письмових запереченнях та усних поясненнях.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку .

Судом встановлено, що 19 січня 2024 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано судовий наказ у цивільній справі №212/771/24, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактичне місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно, аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви - 18 січня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття та в дохід держави судовий збір у розмірі 302 грн. 80 коп. Судовий наказ набрав законної сили 19.01.2024.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі судових наказів.

Тож, враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що судовий наказ - особлива форма судового рішення про стягнення з боржника грошової суми або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Судовий наказ одночасно є виконавчим документом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року» звернуто увагу судів, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до ст. 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною другою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до положень ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною 2 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є помилка при його видачі або припинення обов`язку за правомірно виданим виконавчим документом.

При цьому подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.

Як на підставу для визнання таким, що не підлягає виконанню, судового наказу, виданого 19 січня 2024 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей, заявник посилався на те, що він був у полоні, не ухилявся від виконання батьківських обов`язків з утримання дітей, дружина заволоділа його грошовим утриманням за весь час перебування у полоні, на час звернення до суду із заявою про видачу судового наказу шлюб між ними не розірваний та не вирішувався спір щодо визначення місця проживання дітей.

Водночас, з огляду на положення ст. 432 ЦПК України наведені обставини не можуть бути підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки заявник фактично оспорює наявність підстав для задоволення судом заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

ОСОБА_1 у заяві не навів обставин, які б вказували на припинення у нього обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дітей, що був визначений судовим наказом.

Крім того, суд зауважує, що утримання дитини є обов`язком заявника, як батька дитини до досягнення дитиною повноліття (ст. 180 СК України), що в свою чергу спростовує твердження заявника щодо відсутності у нього матеріального обов`язку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України, підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Слід зазначити, що словосполучення «або з інших причин», про яке йдеться у статті 432 ЦПК України, стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що законодавцем передбачено можливість судового захисту прав боржника у разі, якщо стягувач не визнає відсутність обов`язку боржника.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_1 за судовим наказом від 19.01.2024 року, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Так, статтею 273 Сімейного кодексу України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів.

Тобто, зміна та виникнення обставин, які мають істотне значення, можуть слугувати підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.

Між тим з таким позовом ОСОБА_1 не звертався, а подав заяву про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.

Інші доводи представника ОСОБА_1 щодо заволодіння ОСОБА_2 грошовими коштами, введення суд в оману при зверненні з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей суд відхиляє, оскільки вони суперечать законодавству та не узгоджуються з матеріалами справи.

За наведених обставин, суд доходить до висновку, що заява про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 18, 160, 173, 258, 260, 432 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_2 , по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана 23 травня 2024 року.

Суддя О. Н. Борис