Справа № 307/5427/23
Провадження № 2/307/972/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Чопик В.В., при секретарі Томишинець А.В., з участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки та піклування Усть-Чорнянської селищної ради, про позбавлення батьківських прав.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки та піклування Усть-Чорнянської селищної ради, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що він та ОСОБА_4 у період 2012 по 2022 рік проживали разом, як сім?я без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Лопухівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, де матір?ю записана ОСОБА_4 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим виконкомом Лопухівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, де матір?ю записана ОСОБА_4 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим виконкомом Усть-Чорнянської селищної ради Тячівського району-Закарпатської області, де матір?ю записана ОСОБА_4 . 3 червня 2023 року діти постійно проживають з ним за адресою АДРЕСА_1 та повністю перебувають на його утриманні та вихованні, оскільки відповідачка, виїхала за кордон в Чехію. Діти охайні, зразково відвідують школу, малолітній ОСОБА_9 знаходиться з бабусею, коли позивач на роботі. Діти доглянуті, чисті, мають всі належні умови для проживання. Мати про них не дбає та не доглядає, що підтверджується актом депутата від 28.09.2023 року № 21. У відповідачки є інший чоловік, що підтверджується фотографіями в додатку Facebook (фотокопії додаються). Відповідачка дітьми не цікавиться, не надає і не надавала жодної матеріальної підтримки на їхнє утримання та виховання.

З вересня 2023 року відповідачка жодного разу не відвідувала навчальний заклад, жодного разу не цікавилась і не цікавиться навчальним процесом старших дітей, із дітьми не спілкується, із сім`єю не проживає, у вихованні дітей участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходить, на батьківські збори не з`являється, що підтверджується шкільними характеристиками на дітей виданими Лопухівським опорним закладом загальної середньої освіти I-III ступенів. Він має постійне місце роботи у «Брустурянське лісомисливське господарство «Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», де займає посаду тракторист (лісозаготівельні роботи), матеріально забезпечений (за останні півроку дохід позивача становить 304 716 грн.), що підтверджується довідкою про доходи № 48 від 28.09.2023 року та може самостійно утримувати фінансово дітей.

Тому просить суд позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просять їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що відповідачка вживала всі заходи для того, щоб приймати участь у вихованні своїх дітей, зокрема: матеріально допомагає їм, так віддала свою банківську картку матері позивача, на яку переводить кошти для дітей, а також неодноразово передавала передачі із-за кордону для дітей. При цьому звертає увагу суду, що позивач забороняє спілкуватися дітям з нею. Вона неодноразово просила його, щоб діти по спілкувалися з нею по телефону, на що він відповів, що діти мають телефони, і щоб телефонувала їм. Однак діти не відповідають на її дзвінки, на її думку із-за заборони батька. Тому просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народжнгня серії НОМЕР_1 від 19.06.2013, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26.01.2015 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щор стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 01.03.2021.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Усть-Чорнянської селищної ради № 33 від 05.02.2024, прийнято відповідне рішення щодо позбавлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , покладається на розсуд Тячівського районного суду.

Суд критично оцінює висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо своїх дітей, оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до неї такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України).

У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідачка систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей, однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідачка є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно своїх дітей, в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем та представником не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов'язками, не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дітей.

ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своїх дітей і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.

Приймаючи до уваги, що відповідачка виявляє бажання піклуватися про своїх дітей та судом не встановлено фактів умисного її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, вчинення нею будь-якого негативного психологічного тиску на своїх дітей, спричинення їй будь-якої моральної чи фізичної шкоди, то суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Зважаючи, що в ході судового розгляду встановлено, що відповідачка дійсно в силу обставин, які склалися, недостатньо приймає участь у вихованні своїх дітей, жодного разу не відвідувала навчальний заклад, жодного разу не цікавилась і не цікавиться навчальним процесом старших дітей, із дітьми не спілкується, то суд приходить до висновку, що її необхідно попередити про зміну ставлення щодо виховання дитини.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки та піклування Усть-Чорнянської селищної ради, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , відносно малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - відмовити.

Попередити ОСОБА_4 , про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, і покласти на Орган опіки та піклування Уст-Чорнянської селищної ради контроль за виконанням нею батьківських обов`язків стосовно малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Усть-Чорнянської селищної ради, Тячівського району, Закарпатської області, юридична адреса: 90520, Закарпатська область, Тячівський район, смт. Усть Чорна, вул. Верховинська, 233.

Повний текст рішення виготовлено 04.06.2024.

Суддя: В.В.Чопик