КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/8416/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5595/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Мамчика Дмитра Олеговича в інтересах ОСОБА_1 та в інтересах ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року та на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2023 року у складі судді Янченка А.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, третя особа: Головне Управління Держгеокадастру у Київській області про усунення перешкод у користуванні правом власності,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, згідно якого просила:

визнати незаконним та скасувати рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо затвердження технічної документації з землеустрою Віто-Поштової сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області щодо встановлення меж на місцевості земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0201, с/рада Віто Поштова, Києво-Святошинський район, садове товариство «Лісне»;

визнати незаконним та скасувати рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо затвердження технічної документації з землеустрою Віто-Поштової сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області щодо встановлення меж на місцевості земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0135, с/рада Віто Поштова, Києво-Святошинський район, садове товариство «Лісне»;

визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №033947 від 03.02.2001 року, що виданий на підставі рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської Ради народних депутатів від 24 січня 1999 року №1-2 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1277;

визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №200685, виданого 02 квітня 2010 року управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області на підставі рішення 16 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 жовтня 2008 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 05.

Зазначала, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,704 га, що розміщена на території АДРЕСА_1 .

Право власності набуто на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1042 від 28 липня 2001 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Земельна ділянка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №033943, виданого Віто-Поштовою сільською Радою 03.02.2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської Ради народних депутатів від 24 січня 1999 року № 1-2. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1273.

Земельна ділянка на момент укладення Договору купівлі-продажу була визначена в натурі у межах площ (на місцевості), закріплена межовими знаками, що відповідно підтверджується планом меж земельної ділянки.

Щоб здійснити державну реєстрацію земельної ділянки та отримати кадастровий номер, позивачем було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка є основою для отримання кадастрового номера.

13 березня 2020 року позивачка звернулася із заявою та технічною документацією на земельну ділянку до реєстратора Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районні та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області про внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Між тим, 13 березня 2020 року їй було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав того, що електронний документ не відповідає установленим вимогам, а саме: Акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання необхідно привести у відповідність до п.3.12 Інструкції затвердженої наказом Державного комітету України віз земельних ресурсів від 18.05.2010 №376.

У протоколі проведення перевірки електронного документу від 13 березня 2020 року №ПП-020 зазначено, що земельна ділянка № НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_1 перетинається з ділянкою 2:02:005:0201 на 62.7078% та з ділянкою :02:005:0135 на 15, 7363%.

Згідно листа ГУ Держгеокадастру у Київській області, № 29-10-0.221-4583/2-21 від 27 квітня 2021 року земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0135 перебуває у власності ОСОБА_1 Дата реєстрації речового права 02 вересня 2017 року. Земельна ділянка з кадастровим номером 2:02:005:0201 перебуває у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Дата реєстрації речового права 13 березня 2019 року.

Вказані земельні ділянки перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру у 2013 році в автоматизованому порядку у відповідності до вимог Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» і згідно відомостей Державного земельного кадастру вільні від будь-яких перетинів, як між собою, так із суміжними земельними ділянками.

У своєму листі ГУ Держгеокадастру у Київській області зазначило, що відомості Державного земельного кадастру про координати поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером 2:02:005:0201 відповідають відомостям про координати поворотних точок меж, які вказані в документації із землеустрою, яка зберігається в місцевому фонді документації Управління. Зокрема, документація із землеустрою, яка стала підставою формування земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0135 в архіві управління відсутня.

Разом з цим, земельна ділянка № НОМЕР_1 на момент видачі Державного акту на право власності від 03 лютого 2001 року та на момент укладення договору купівлі-продажу була визначена в натурі у межах площ (на місцевості), закріплена межовими знаками, що відповідно підтверджується планом меж земельної ділянки та з іншими земельними ділянками не перетиналась.

Отже, причиною співпадіння площ суміжних ділянок стало спотворення меж земельних ділянок при розробці технічної документації земельних ділянок за кадастровим номером 2:02:005:0201 та :02:005:0135.

Відомості про вищезазначені земельні ділянки були внесені до Державного земельного кадастру на підставі розробленої відповідачами технічної документації із землеустрою, яка прийнята рішенням Віто-Поштової сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за кадастровим номером 2:02:005:0201 та рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за кадастровим номером :02:005:0135.

Позивачка вказує, що при прийнятті вказаних рішень Віто-Поштовою сільською радою не було враховано, що параметри земельних ділянок за кадастровими номерами 2:02:005:0201 та :02:005:0135 відмічені в технічній документації та Державному акті не відповідають проектним параметрам визначеним у відповідних документах та накладаються на земельну ділянку позивача. Більше того, у технічних документаціях були наявні процедурні порушення в частині погодження спільних меж земельних ділянок з Позивачем.

Зазначає, що нею не було погоджено акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, а відтак, дане непогодження призвело до накладення земельної ділянки другого відповідача, третього відповідача з кадастровим номером 2:02:005:0201 та земельної ділянки першого відповідача з кадастровим номером :02:005:0135 на земельну ділянку позивача, що в свою чергу призвело до порушення прав позивача шляхом позбавлення останнього можливості вільно користуватися та розпоряджатися власною земельною ділянкою шляхом внесення даних про належну йому на праві власності земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2023 року постановлено стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу по 20166 грн 66 коп., з кожного.

В апеляційній скарзі адвокат Мамчик Д.О. в інтересах ОСОБА_1 просить:

- скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо затвердження технічної документації з землеустрою Віто-Поштової сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області щодо встановлення меж на місцевості земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0135, с/рада Віто Поштова, Києво-Святошинський район, садове товариство «Лісне», а також в частині визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №200685, виданого 02 квітня 2010 року управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області на підставі рішення 16 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 жовтня 2008 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 05 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ;

- скасувати додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог заяви ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи судом апеляційної інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржувані рішення суду першої інстанції є незаконними та необґрунтованими.

Вказано, що зважаючи на помилковість визначення меж земельної ділянки в технічній документації позивач відмовилась підписувати акти про встановлення та погодження меж земельної ділянки в натур (на місцевості), оскільки вказані в технічній документації першого, другого та третього відповідачів відомості не відповідали проектним параметрам земельних ділянок та накладались на земельну ділянку позивача.

Зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2:02:005:0135 належна ОСОБА_1 на праві власності, була набута ним у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 вересня 2017 року. Наявна в матеріалах копія Державного акту на право власності на землю, видана ОСОБА_1 повністю відповідає формі, затвердженій законодавчими актами.

Посилається на те, що обґрунтовуючи вимогу про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, що належить відповідачу, позивач зазначала лише про те, що він виданий 02 квітня 2010 року, в той час як державний акт на належну позивачу земельну ділянку був виданий 03 лютого 2001 року.

Вказує, що документація, яка стала підставою для прийняття рішення про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, яка зараз належить відповідачу в матеріалах справи відсутня, отже суд першої інстанції не досліджував абриси обміру земельної ділянки; план земельної ділянки, складений за результатами обміру; збірний план землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площ; матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами.

Крім того у експерта була відсутня документація із землеустрою, на підставі якої були сформовані земельні ділянки позивача та відповідача. Під час проведення експертизи Технічна документація при складанні державних актів, розроблення якої мало передувати виданню державного акту на право власності на земельну ділянку, не вивчалась та не досліджувались. Експертизою також не вирішувалося питання стосовно того, що стало причиною перетину земельних ділянок позивача та відповідача.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав встановленою ту обставину, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯИ №200685, виданий 02 квітня 2010 року не відповідає вимогам законодавства, а також порушує права позивача, оскільки ці обставини не були доведені у встановленому законом порядку поза розумним сумнівом.

Також скаржник вказує, що позивачем в ході судового розгляду не було доведено, що параметри (межі) земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0135, яка належить відповідачу, визначені в Державному акті, не відповідають проектним параметрам, визначеним у відповідних документах на підставі яких зазначений Державний акт видавався.

Зазначає, що Гатненською сільською радою Фастівського району Київської області на запит суду першої інстанції була надана відповідь про те, що інформація щодо наявності прийнятого Віто-Поштовою сільською радою рішення щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж на місцевості земельної ділянки з кадастровим номером 2:02:005:0135 на території СТ «Лісне», Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області встановити не вдалося.

Крім того, разом з основним рішенням по справі відповідач оскаржує й додаткове рішення суду першої інстанції, яким з нього на користь позивача були стягнуті судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 166 грн 66 коп.

Зазначає, що підстав для задоволення позовних вимог позивача до відповідача у суду першої інстанції не було, то і підстав для стягнення на користь позивача судових витрат суд першої інстанції також не мав, у зв`язку з чим вважає, що додаткове рішення суду про стягнення судових витрат має бути скасоване, оскільки були відсутні законні правові підстави для його ухвалення.

В апеляційній скарзі адвокат Мамчик Д.О. в інтересах ОСОБА_2 просить:

- скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо затвердження технічної документації з землеустрою Віто-Поштової сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області щодо встановлення меж на місцевості земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0201, с/рада Віто Поштова, Києво-Святошинський район, садове товариство «Лісне», а також в частині визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №033947 від 03 лютого 2001 року, що виданий на підставі рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської Ради народних депутатів від 24 січня 1999 року №1-2 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1277 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2

- скасувати додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи судом апеляційної інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновки суду першої інстанції, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, не відповідають обставинам справи.

Крім цього, судом було неповно з`ясовано обставини, які мали істотне значення для справи, а також визнано встановленими обставини, що мають значення для справи, які не були доведені позивачем.

Вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0201, належна ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної власності, була набута ними у власність на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 березня 2019 року, укладеного ними з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

З пункту 1.2. зазначеного договору купівлі-продажу вбачається, що на момент укладення договору земельній ділянці вже був присвоєний вищезазначений кадастровий номер й право власності попередніх власників земельної ділянки було зареєстроване за ними 30 січня 2016 року державним реєстратором реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Євко В.В.

Посилається на те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 набули право власності на вказану ділянку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать наявні в матеріалах справи копії свідоцтв про право на спадщину за законом від 08 вересня 2004 року, видані на їх імена. Перед цим померлий ОСОБА_10 набув право приватної власності на вищевказану земельну ділянку на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 03 лютого 2001 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської Ради народних депутатів від 24 січня 1999 року №1-2, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1277.

Зазначено, що під час розгляду справи судом першої інстанції, а також під час проведення експертизи, технічна документація при складанні державних актів, розроблення якої мало передувати виданню державного акту на право власності на земельну ділянку, не вивчалась та не досліджувалась.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав встановленою ту обставину, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 03 лютого 2001 року №1277 не відповідає вимогам законодавства, а також порушує права позивача, оскільки ці обставини не були доведені у встановленому законом порядку поза розумним сумнівом

Крім того, вважає, що рішення суду першої інстанції також є незаконним в частині задоволення позовних вимог позивача про визнання незаконним та скасування рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо затвердження технічної документації з землеустрою Віто-Поштової сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області щодо встановлення меж на місцевості земельної ділянки кадастровий номер 2:02:005:0201, с/рада Віто Поштова, Києво-Святошинський район, садове товариство «Лісне», остільки таке рішення у справі відсутнє.

Крім того, разом з основним рішенням по справі відповідач оскаржує й додаткове рішення суду першої інстанції, яким з нього на користь позивача були стягнуті судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 166 грн 66 коп.

Зазначає, що підстав для задоволення позовних вимог позивача до відповідача у суду першої інстанції не було, то і підстав для стягнення на користь позивача судових витрат суд першої інстанції також не мав, у зв`язку з чим вважає, що додаткове рішення суду про стягнення судових витрат має бути скасоване, оскільки були відсутні законні правові підстави для його ухвалення.

У відзивах на апеляційні скарги адвокат Бєляй В.О. в інтересах ОСОБА_3 , просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг адвоката Мамчика Д.О. в інтересах ОСОБА_1 та в інтересах ОСОБА_2 , а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2023 року залишити без змін.

У судове засідання представник Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області та Головного Управління Держгеокадастру у Київській області не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Колегія суддів вислухавши пояснення адвоката Мамчика Д.А. в інтересах ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який просив апеляційні скарги задовольнити, адвоката Бєляй В.О. в інтересах ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, приходить до наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Зі справи видно, що земельна ділянка загальною площею 0,704 га, розташована на території АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії III-КВ № 033943, виданого Віто-Поштовою сільською Радою 03 лютого 2001 року відповідно до рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської Ради народних депутатів від 24січня 19 99 року № 1-2. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1273 (а.с. 38-39, 48-49 т.1).

Згідно долучених до справи договорів купівлі-продажу від 28 липня 2001 року, ОСОБА_5 28 липня 2001року було відчужено на користь ОСОБА_3 указану земельну ділянку та розташований на ній садовий будинок (а.с. 40-41,52,53 т.1).

Установлено, що рішенням № РВ-020 державного кадастрового реєстратора Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районні та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 13 березня 2020 року позивачці відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, з таких підстав: електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа; невідповідність поданих документів законодавству, а саме Акт прийомки передачі межових знаків на зберігання привести у відповідність до п. 3.12 Інструкції затвердженої наказом Державного комітету України віз земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 (а.с. 102-103 т.1).

У протоколі проведення перевірки електронного документу від 13.03.2020 року № ПП-020 зазначено, що земельна ділянка № НОМЕР_1 , що розташована у АДРЕСА_1 перетинається з ділянкою 2:02:005:0201 на 62.7078 % та з ділянкою :02:005:0135 на 15, 7363 % (а.с. 104-106 т.1).

Установлено, що земельна ділянка № НОМЕР_2 , пл.0,0594га з кадастровим номером :02:005:0135, що розташована за адресою Київська області Києво-Святошинський район, сільрада Віто-Поштова, садове товариство «Лісне» належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті матері - ОСОБА_1 (а.с.120,121 т.1).

Відповідно до матеріалів, первинний власник - ОСОБА_1 набула право власності на зазначену земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IIIЯИ №20085, виданого 02.04.2010 управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської обл. на підстав рішення 16 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області від 30.10.2008 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 05 (а.с. 127 т.1).

Відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_4 земельна ділянка, пл.0,0683га, кадастровий номер 2:02:005:0201, розташована в с. Віта Поштова Києво Святошинського району Київської області належить на праві спільної часткової власності та набута на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 березня 2019 року укладеного з ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 117-119 т.1).

Відповідно до п. 1.2. договору право власності на земельну ділянку за попередніми власниками зареєстровано 30 січня 2016 року в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 08 вересня 2004 року (а.с. 111-116 т.1).

Установлено, що померлий ОСОБА_10 набув право власності на зазначену ділянку відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 03 лютого 2001 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської Ради народних депутатів від 24 січня 1999 року № 1-2, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1277 (а.с. 109-110 т.1).

Відповідно до листа № 29-10-0.221-4583/2-21 від 27.04.2021 ГУ Держгеокадастру у Київській області земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0135 перебуває у власності ОСОБА_1 Дата реєстрації речового права 02.09.2017. Земельна ділянка з кадастровим номером 2:02:005:0201 перебуває у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Дата реєстрації речового права - 13.03.2019.

Документація із землеустрою, яка стала підставою формування земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0135 в архіві управління відсутня.

Крім того з указаного листа також убачається, що підставою відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру є невідповідність, зокрема: наявності перетину ділянок з ділянкою 2:02:005:0201. Площа співпадає на 62.7078%. Перетин ділянок з ділянкою :02:005:0135. Площа співпадає на 15.7363% (а.с. 107-108 т.1).

З долученого до справи висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у цивільній справі № 369/8416/21 від 25.01.2023 року № 16451/22-41 убачається, що технічна документація із землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0135 відсутня в матеріалах цивільної справи. Крім цього повідомлено, що надати відповідь на питання встановлення та зазначення причин накладення меж земельних ділянок можливо виключно із застосуванням знань у галузі права. В свою чергу експерту заборонено з`ясовувати питання права і встановлення причин накладення меж земельних ділянок, регламентованих нормативно-правовими актами.

У висновку експертизи установлено, що належна ОСОБА_3 земельна ділянка, площею 0,704 га, що розміщена на території АДРЕСА_1 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 322481202:02:005:0201 - 0,430 га, на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0135 - 0,108 га й загальна площа накладання становить 0,538 га (0,76%).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право позивачки на користування, володіння та розпорядження спірною земельною ділянкою порушено та підлягає захисту. При цьому суд визнав доведеним незаконність рішень, винесених Віто-Поштовою сільською радою Києво-Святошинського району Київської обл. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за кадастровим номером 2:02:005:0201 та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за кадастровим номером 2:02:005:0135 з посиланням на те, що указаними рішеннями порушено права ОСОБА_3 .

При цьому, визнання недійсними державних актів на право власності визнав законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав позивачки у судовому порядку.

Між тим з таким висновком районного суду колегія суддів погодитися не може.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуються на припущеннях.

Заявляючи вимоги про визнання незаконними й скасування рішень Віто-Поштовської сільської ради Києво-Святошинського району Київської обл., якими затверджено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення меж на місцевості указаних земельних ділянок з кадастровими номерами 2:02:005:0201 та 2:02:005:0135, позивачка посилалася на те, що указаними рішеннями порушено її права, остільки під час складання технічної документації з нею не було по акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, що призвело до порушення її права власності.

Отже, предметом доказування у даній справі є відповідність вимогам закону оспорюваних позивачкою рішень сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, суміжних з належною їй ділянкою.

Районний суд, вирішуючи спір, визнав доведеними заявлені вимоги й визнавши незаконними, скасував рішення Віто-Поштовської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області

Між тим рішення органу місцевого самоврядування, які позивачка вважала незаконними, у матеріалах справи відсутні.

Отже, не переконавшись у наявності таких рішень органом влади, дат їх ухвалення, не дослідивши зміст, районний суд визнав незаконними та скасував.

Згідно листа Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області інформація щодо наявності прийнятого Віто-Поштовою сільською радою рішення щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж на місцевості земельної ділянки з кадастровим номером 2:02:005:0135 на території СТ «Лісне», Віто-Поштової сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області встановити не вдалося.

У матеріалах справи відсутня будь-яка інформація, яка б свідчила про наявність оспорюваних рішень органу влади, дату їх прийняття та номери.

Зазначене свідчить про те, що обставини, встановлені судом, матеріалами справи не доведено.

Отже, всупереч положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України рішення районного суду в частині визнання незаконними рішень органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж на місцевості земельних ділянок, належних відповідачам, ґрунтується на припущеннях.

Щодо вимог про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №033947 від 03.02.2001, Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №200685, виданого 02 квітня 2010 року.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції на час отримання позивачем прав на земельну частку), право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Водночас, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ці норми права підлягають застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна.

Відповідно до справи, належна позивачці земельна ділянка, площею 0,704 га, розташована на території АДРЕСА_1 , набута попереднім власником - ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської Ради народних депутатів від 24 січня 1999 року № 1-2, згідно якого було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії III-КВ № 033943 від 03 лютого 2001 року (а.с. 38-39, 48-49 т.1).

Установлено, що первинним власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0201 був ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та набув таке право на підставі рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської Ради народних депутатів від 24 січня 1999 року № 1-2, відповідно до якого отримав Державного акту на право приватної власності на землю від 03 лютого 2001 року (а.с. 109-110 т.1).

Власником земельної ділянки № 178 за наслідками приватизації була ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до рішення 16 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської Ради Києво-Святошинського району Київської обл. від 30.10.2008, на підставі якого управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області видано Державний акт на право приватної власності на землю серії IIIЯИ №20085 від 02.04.2010 (а.с. 127 т.1).

Позивачка мала правомірні очікування щодо оформлення права власності на земельну ділянку, оскільки була дотримана процедура, яка передує одержанню правовстановлюючих документів на землю, і на підставі рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської Ради народних депутатів від 24січня 19 99 року № 1-2, згідно якого було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії III-КВ № 033943 від 03 лютого 2001 року.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 пред`явила позовні вимоги про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю, виданих на підставі рішень органу місцевого самоврядування.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; відшкодування заподіяння збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановлених законом порядку.

У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Разом з тим, вимога позивачки про визнання недійсними державних актів на спірні земельні ділянки не підлягає задоволенню, оскільки підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державні акти на право власності на земельну ділянку. Такі акти лише посвідчували відповідне право та не мали самостійного юридичного значення, а тому для вирішення питання про належність права власності на земельні ділянки та для повернення власнику визнання їх недійсними не є необхідним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17).

Таким чином, вимога про визнання державних актів на спірні земельні ділянки є неефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Між тим, суд першої інстанції не врахував, що обраний позивачкою спосіб захисту щодо визнання недійсними державних актів на право власності на землю згідно статті 152 ЗК України може мати місце лише в разі видання такого акта з порушенням вимог закону, усупереч рішенню чи угоді, на підставі якого він був виданий.

При цьому суд першої інстанції повинен був перевірити належним чином підстави позову щодо незаконності оспорюваних позивачкою державних актів.

Отже, суд першої інстанції не вирішив спору по суті і передчасно, без належного з`ясування питання наявності та чинності рішень органу місцевого самоврядування винесених Віто-Поштовою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за кадастровим номером 2:02:005:0201 та номером 2:02:005:0135, визнав їх незаконними, а також обмежився передчасним посиланням на незаконність державних актів про право власності на земельні ділянки через чинність рішень органу місцевого самоврядування, на підставі яких це відбулося.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Верховний Суд в постанові від 06.07.2022 у справі № 754/12170/16-ц (провадження № 61-5522св21) звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18;від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших.

Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня вересня 2022 року у справі № 910/14224/20, провадження № 12-20гс22).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 15-52гс20).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, оскаржуване рішення постановлено з невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Враховуючи незаконність ухваленого по справі рішення, підлягає скасуванню й постановлене у цій справі додаткове рішення про розподіл судових витрат, як таке, що носить похідний характер від основного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвоката Мамчика Дмитра Олеговича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2023 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: