Провадження № 2/752/1634/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 травня 2024 року місто Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судових засідань Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів, яка в подальшому збільшила позовні вимоги. Позивач просила суд стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача та позбавити його батьківських прав. В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідач із серпня 2018 року не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться її успіхами в освіті та станом здоров`я, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач також був визнаний винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 307 КК України (вирок Шевченківського районного суду м. Києва, справа № 761/15895/22) та засуджений до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Керуючись ст. 180, 150, 164 Сімейного кодексу України та ст. 27 Конвенції про права дитини, просить суд позов задовольнити.

Ухвалою судді від 21.08.2023 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Надалі, за розпорядженням керівника апарату суду від 23.01.2024р. №104 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи, у зв`язку з тим, що рішенням Вищої ради правосуддя №70/0/15-24 від 11.01.2024р. ОСОБА_3 звільнено з посади судді Голосіївського районного суду міста Києва.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2024р. справу №752/17039/23 передано на розгляд судді Ольшевській І.О., а тому 26.01.2024р. цю справу прийнято до провадження судді та вирішено проводити подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження, про що постановлено ухвалу судді.

Відповідач про відкриття провадження у справі та призначені засідання повідомлявся належним чином, за встановленою законом порядку адресою місця

реєстрації, усі надіслані судові повідомлення та судові повістки повертались на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами.

Від позивача надійшла письмова заява, якою позивач просить справу розглянути за її відсутності, а позовні вимоги задовольнити.

Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що вбачається з свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 758 від 12.05.2011 року.

Висновок Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.03.2024 № 100-3660 підтверджує, що умови проживання дитини з матір`ю відповідають санітарно-гігієнічним нормам, дитина забезпечена необхідними речами та харчуванням. У висновку також зазначено, що батько не підтримує регулярний зв`язок з дитиною, не бере участі у її вихованні та розвитку, не надає фінансової допомоги, а також не виконує обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України. На підставі цих фактів орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав.

Також, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені ст. 164 СК України.

Так, ч. 1 даної норми передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголікам або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Аналіз змісту ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як у сукупності, та й кожен окремо, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у

відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Сімейні спори - це категорія спорів, яка потребує уважного та ретельного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та оцінки відповідних доказів на підтвердження чи спростування таких обставин. Особливо вразливими є правовідносини щодо позбавлення батьківських прав, й саме дитина та забезпечення її як найкращих інтересів має бути в центрі уваги при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав.

Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд не знаходить підстав для того, щоб не погодитись з таким висновком, оскільки вважає його таким, що не суперечить інтересам дитини.

Закон не містить умов та не розрізняє поняття свідомого або не свідомого нехтування батьківськими обов`язками, оскільки вирішення питання про позбавлення батьківських прав здійснюється не як формальна процедура, що має суто юридичні наслідки, а як така, що здійснюється в найкращих інтересах дитини для забезпечення умов для гармонічного її розвитку.

Крім того, змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, оскільки відсутнє його волевиявлення та бажання на участь у житті сина, а тому наявні підстави для вжиття судом крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків - позбавлення батьківських прав.

Окрім того, згідно приписів ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідно ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до положення ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України.

Отже, зважаючи на вищевикладене та враховуючи те, що зазначений позов було пред`явлено до суду 17 серпня 2023 року, суд вважає, що саме з цієї дати і до досягнення дитиною повноліття, з відповідача підлягають стягненню аліменти на

утримання дитини на користь позивача, позаяк відповідно до положень ст. 181 СК України аліменти стягуються на користь батьків, тобто батька або матері, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини також підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 2 147,20 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав задовольнити.

2. Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні його дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

4. Стягнути іх ОСОБА_4 в дохід державни судовий збір у розмірі 2 147,20 (дві тисячі сто сорок сім грн. 20 коп.) грн.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

7. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - ОСОБА_2 , (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду складений та підписаний 05.06.2024 р.

Суддя І.О. Ольшевська