головуючий у суді І інстанції Грегуль О.В.
провадження № 22-ц/824/4896/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві, у якому просив скасувати арешт, накладений постановою Голосіївського РУГУ МВС України в місті Києві від 24 березня 2005 року на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14 березня 1997 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

У 2005-2006 роках слідчим відділом Голосіївського районного управління ГУ МВС України у місті Києві проводилося досудове розслідування у кримінальній справі відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України.

У червні 2021 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що на належну йому квартиру постановою слідчого Голосіївського РУ ГУ МВС України у місті Києві від 24 березня 2005 року накладено арешт, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

23 липня 2021 року позивач звертався до Голосіївського районного суду місті Києва із клопотанням про скасування арешту з майна.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року у задоволенні клопотання відмовлено. Підставами для відмови у задоволенні клопотання зазначено відсутність можливості скасування арешту, у зв`язку із накладенням його під час дії КПК України в редакції 1960 року, та відсутності можливості у застосуванні норм чинного КПК України в редакції 2012 року. Також, у суду відсутні відомості, що відносно ОСОБА_1 ухвалено вирок, що позбавляє можливості суд відповідно до статей 409, 411 КПК України вирішити питання про скасування арешту майна у межах кримінальної справи за правилами КПК 1960 року.

З відповіді Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року № 1-339/06 стало відомо, що постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 травня 2006 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 повернуто на додаткове розслідування. Згідно з даними за період часу з 01 січня 2006 року по 04 серпня 2021 року справи відносно ОСОБА_1 до Голосіївського районного суду міста Києва не надходили та судом не розглядались.

Згідно з відповіддю з Голосіївського УП ГУ НП у місті Києві від 19 серпня 2021 року 11633/125/47/03-21 кримінальні справи відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у базі ЄРДР не значаться. Роз`яснено позивачу, що з приводу скасування накладеного арешту на квартиру яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , він може звернутися до будь-якого районного суду.

Також позивач вказує, що на теперішній час він не перебуває під слідством та не перебуває у розшуку, не має жодного відношення до будь-яких кримінальних справ. Вже більш ніж як 17 років його не турбують та не викликають працівники органів досудового розслідування.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року задоволено позов ОСОБА_1 .

Скасовано арешт, накладений постановою бн 24 березня 2005 року Голосіївського РУ ГУ МВС України в місті Києві, на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ГУ МВС в місті Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право власності позивача на нерухоме майно підлягає захисту а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

В оскаржуваному рішенні судом першої інстанції враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУ МВС в місті Києві подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин.

Апелянт вказує, що відповідно до листа Голосіївського УП ГУНП у місті Києві від 19 липня 2023 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 з Голосіївського районного суду міста Києва не поверталася.

Під час судового розгляду суд першої інстанції не витребував у Голосіївського районного суду міста Києва докази направлення указаної кримінальної справи на додаткове розслідування.

Також, апелянт вказує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки проведено розгляд справи без представника відповідача, від якого надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із призначення інших судових засідань на цей же час.

Позивач та представник позивача адвокат Шевченко О.Б., повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник відповідача - Лаврінець О.О. у судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з договором купівлі-продажу від 14 березня 1997 року, посвідченим на Українській біржі «Десятинна», позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 22-23).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 07 липня 2021 року, реєстратором: Перша Київська державна нотаріальна контора 25 березня 2005 року за № 1805631 зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна, підстава обтяження: постанова бн, 24 березня 2005 року, Голосіївське районне управління головного управління МВС України в м. Києві, об`єкт обтяження: кв. АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 (а.с. 24).

Відповідно до листа Голосіївського УП ГУ НП у місті Києві від 19 липня 2023 року № 11335/125/47-2023 у провадженні СВ Голосіївського РУГУМВС України у м. Києві перебувала кримінальна справа № 01-5541 від 21 січня 2005 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за частиною 4 статті 190 КК України. Справа з обвинувальним висновком направлена до Голосіївського районного суду міста Києва та до Голосіївського УП не поверталась (а.с. 65).

Згідно з листом Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року вих. № 1-339/06, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 травня 2006 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 за частиною 4 статті 190 КК України повернуто на додаткове розслідування. За даними алфавітних покажчиків за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2010 року та даними автоматизованої системи документообігу суду «Діловодство 3» за період з 01 січня 2011 року по 04 серпня 2021 року справа до Голосіївського районного суду міста Києва не надходила та судом не розглядалась (а.с. 27).

З листа Голосіївського УПГУНП у місті Києві від 19 серпня 2021 року № 11633/125/47/03-21 вбачається, що кримінальних справ відносно ОСОБА_1 у базі ЄРДР не значиться і цим же листом адвокатові позивача рекомендовано з приводу арешту на квартиру звернутись до будь-якого суду міста Києва (а.с. 28).

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року у справі № 752/18415/21 (провадження № 1-в/752/245/21) відмовлено у задоволенні клопотання Шевченка О.Б. в інтересах ОСОБА_1 про скасування арешту накладеного постановою бн від 24 березня 2005 року Голосіївського РУГУМВС України у місті Києві (а.с. 26).

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Частинами 1, 3 статті 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку : наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 зазначила, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року.

У постановах Великої Палати Верховного Суду України від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц викладений правовий висновок та зазначено про те, що в разі накладення арешту за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року.

Частиною 1 статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина 1 статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина 4 статті 174 КПК України 2012 року).

Частини 3, 4 статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження. Натомість у цій справі кримінальне провадження не закрито.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 1960 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє не закрито, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19).

З матеріалів справи вбачається, що арешт майна, питання про скасування якого порушується у позовній заяві, накладений постановою слідчого у межах кримінальної справи № 01-5541 від 21 січня 2005 року за обвинуваченням позивача ОСОБА_1 .

За змістом відповідей Голосіївського УП ГУНП у місті Києві та Голосіївського районного суду міста Києва кримінальна справа № 01-5541 від 21 січня 2005 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за частиною 4 статті 190 КК України повернуто Голосіївським районним суду міста Києва на додаткове розслідування, однак до Голосіївського УП ГУНП у місті Києві не поверталася.

Також у матеріалах справи відсутні докази того, що указана кримінальна справа розглянута судом або закрита органом досудового розслідування, або ж у ній продовжує здійснюватися досудове розслідування.

Відповідно до указаних відповідей суду та управління поліції в автоматизованій системі документообігу суду та у базі ЄРДР відсутні відомості щодо кримінальної справи № 01-5541 відносно ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки кримінальна справа № 01-5541, в межах якої накладено арешт на спірне майно, не закрита, питання про скасування арешту майна має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства.

Апеляційний суд враховує, що постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року у справі № 752/18415/21 (провадження 1-в/752/245/21) відмовлено у задоволення клопотання представника ОСОБА_1 про скасування арешту майна.

Підставою для указаної відмови у постанові зазначено відсутність відомостей про те, що відносно ОСОБА_1 ухвалено вирок.

Зі змісту цієї постанови вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду та відповідно суд першої інстанції розглядав клопотання ОСОБА_1 у порядку статей 409, 411 КПК України 2012 року, якими регулюються питання, що пов`язані з виконанням вироку.

Однак питання про скасування цього арешту має вирішуватися слідчим суддею у порядку КПК України 2012 року.

Указані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, який, не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17, обставини якої стосуються скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, яку припинено.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, відомості про припинення (закінчення) кримінальної справи № 01-5541 відсутні, а отже фактичні обставини справ є відмінними, висновки наведеної постанови не є релевантними для розгляду цієї справи, тому відсутні підстави для врахування указаних висновків Верховного Суду у межах цієї справи.

Також апеляційний суд враховує, що вже понад 17 років невирішеним є питання щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за частиною 4 статті 190 КК України, а також про накладений на його майно арешт, однак матеріали справи не містять відомостей, що ним вчинялися якісь дії для з`ясування питання щодо руху кримінального провадження.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

В силу частин першої та другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 377 ЦПК України визначено, що порушення правил юрисдикції загальних судів є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, незалежно від доводів апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина 1 статті 256 ЦПК України).

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням правил юрисдикції загальних судів, а тому відповідно до вимог названих вище норм процесуального закону підлягає скасуванню апеляційним судом із закриттям провадження у цій цивільній справі, а розгляд справи, за правилами КПК України.

Апеляційний суд роз`яснює позивачу його право протягом десяти днів з дня отримання ним ухвали про закриття провадження у цій справі - звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Також, роз`яснює учасникам справи, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі наявності підстав, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», а саме: у разі закриття (припинення) провадження у справі, у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється з урахуванням Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві про зняття арешту з майна - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції загального суду за правилами кримінального судочинства та протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення він може звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 28 травня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська