27.05.2024 Справа № 756/1287/24
Унікальний № 756/1287/24
Провадження № 2/756/1934/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участі секретаря - Харук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення заборгованості по заробітній платі, пені, моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 у січні 2024 року через свого представника звернулася до суду з вищевказаними позовними вимогами до відповідача ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» та просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 83 410,00 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 257 850,00 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, пеню у розмірі 2 502,30 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 200,00 грн.

У обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 26 жовтня 2023 року вона була звільнена з роботи у ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Проте, грошових розрахунків ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» по заробітній платі за 2022 рік з позивачем не провело.

На час звільнення позивача заборгованість підприємства по заробітної платі за 2022 рік складала 83 410,00 грн, проте її так і не було виплачено, у зв`язку з чим позивач просить додатково стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з січня по грудень 2022 року (180 днів), виходячи з розміру середньоденної заробітної плати у розмірі 1 432,50 грн, що разом складає 257 850,00 грн.

До того ж, протиправні дії відповідача ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» спричинили позивачу моральні страждання, які вона оцінює у сумі 10 000,00 грн.

Окрім того, позивач уважає необхідним стягнути з відповідача на свою користь пеню від суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 3% річних, що становить 2 502,30 грн.

Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження.

04 квітня 2024 року відповідач через свого представника надав відзив, у якому позовні вимоги визнавав лише в частині боргу по заробітній платі у розмірі 83 410,00 грн, яка повинна бути сплачена в день звільнення 26.10.2023, а не за 2022 рік, як про це зазначає позивач. На думку представника, підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, пені та моральної шкоди немає. У частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24 200,00 грн представник відповідача також просив відмовити з тих підстав, що вказана сума є завищеною, не підтверджена необхідними доказами.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд уважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

26 жовтня 2023 року позивач була звільнена з роботи у ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Беручи до уваги ті обставини, що відповідач ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» визнає перед позивачем ОСОБА_1 борг по заробітній платі у розмірі 83 410,00 грн, суд уважає розмір вказаного боргу таким, що не потребує доказуванню іншими доказами відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» у частині стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 83 410,00 грн необхідно задовольнити.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середньоденна та середньогодинна заробітна плата позивача визначається на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 за два повні останні місяці роботи позивача.

З урахуванням відпрацьованих днів та годин за два останні місяці середньоденна заробітна плата позивача становить 1 432,50 грн.

Відтак у зв`язку з тим, що остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати з позивачем не проведено, у останнього додатково утворилася заборгованість з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.10.2023 по 27.05.2024, що становить 200 550,00 грн, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 1 432,50 грн та кількості робочих днів 140.

Проте, у своїй Постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

З огляду на наведені мотиви Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

При цьому Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Беручи до уваги вищезгадані принципи розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи розмір основної заробітної плати, а також те, що з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.10.2023 по 27.05.2024 в межах розміру заборгованості по заробітній платі, а саме 83 410,00 грн.

При цьому, з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині стягнення моральної шкоди суд уважає необхідним відмовити, оскільки факт завдання відповідачем моральних страждань не доведено належними та допустимими доказами.

Також суд звертає увагу, що відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання».

Позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 2 502,30 грн. Разом з тим, застосування такої неустойки як пеня можливим є до цивільних правовідносин, а не до трудових, які виникли між сторонами по справі. КЗпП України та Закон України «Про оплату праці», які є спеціалізовані до правовідносин, що виникли між сторонами по справі, не передбачають стягнення пені за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, пені та моральної шкоди у розмірі 834,10 грн. Судовий збір за розгляд позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 1 211,20 грн суд уважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 24 200,00 грн є завищеним, не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.

Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У зв`язку з чим, враховуючи співмірність витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, а також з урахуванням пропорційно задоволених вимог, суд уважає правильним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

На підставі викладеного, ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ст. 23, 1167 ЦК України керуючись ст. 5, 12-13, 76, 81, 133, 137, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» (; адреса місцезнаходження: Черкаська обл., м. Канів, вул. Енергетиків, 65) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі у розмірі 83 410 (вісімдесят три тисячі чотириста десять) гривень 00 копійок з відрахуванням обов`язкових платежів до державного бюджету; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.10.2023 по 27.05.2024 у розмірі 83 410 (вісімдесят три тисячі чотириста десять) гривень 00 копійок з відрахуванням обов`язкових платежів до державного бюджету; судовий збір у розмірі 834 (вісімсот тридцять чотири) гривні 10 копійок; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» (; адреса місцезнаходження: Черкаська обл., м. Канів, вул. Енергетиків, 65) в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя,- Белоконна І.В.