Справа №638/5814/20
Провадження № 2/638/1155/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Подус Г.С.,

за участю секретаря Кордіварової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса ХМНО Клопотова С.Д. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса ХМНО Клопотова С.Д. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.02.2014 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона отримала грошові кошти у розмірі 199825,00 грн. В продовж обумовленого строку ОСОБА_3 не повернула позичені кошти, через що ОСОБА_1 звернувся до суду. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/8896/19 задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики та стягнуто з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 312 204,35 грн. На підставі вищевказаного рішення постановою приватного виконавця Харківського виконавчого округу Родіна Г.В. від 18.03.2020 року відкрито виконавче провадження №61594658 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів. В ході виконавчого провадження приватним виконавцем вживались заходи щодо встановлення рухомого та нерухомого майна ОСОБА_3 , однак його наявність не була встановлена. В той же час приватним виконавцем Родіним Г.В. було встановлено, що ОСОБА_3 є власником нерухомого майна, а саме житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 600м2, на якій розташований вказаний житловий будинок літ. «А-1», дерев`яний, обкладений цеглою, житловою площею 18,0 м2 та надвірні будівлі при ньому: майстерня літ. «Д», сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», льох літ «Г», душ літ. «Ж», споруди №1-6. При підготовці подання про звернення стягнення на вище виявлене майно, було з`ясовано, що на підставі рішення приватного нотаріуса ХМНО Клопотова С.Д. про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 51929972 від 09.04.2020 року, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 . Підставою для реєстрації права власності вказані технічний паспорт ,серія та номер 2316587, виданий 19.03.2020 року та Довідка, серія та номер 2316587 від 19.03.2020 року, видана ТОВ «Лімінгтон». Враховуючи вищевикладене та вважаючи, що при реєстрації права власності приватним нотаріусом було порушено вимоги ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 01.06.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 03.11.2021 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення.

Відповідачі у судові засіданні не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

У статтях 15, 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суб`єктивне право на захист реалізується у спосіб, визначений законом. Перш за все це право на звернення за судовим захистом, носієм якого виступає кожний з учасників цивільних правовідносин чи будь-яка заінтересована особа.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Частина друга статті 16 ЦК України визначає основні способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких, зокрема, належить відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний із застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення.

Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ст. 18 Закону за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником.

За ч. 8 ст. 18 цього Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що інститут реєстрації права власності це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою введення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно.

За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення на якій правовій підставі особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18 та у постанові від 17 січня 2024 року у справі №522/3999/23.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/8896/19 задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики та стягнуто з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 312 204,35 грн.

На підставі вищевказаного рішення постановою приватного виконавця Харківського виконавчого округу Родіна Г.В. від 18.03.2020 року відкрито виконавче провадження №61594658 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів.

В ході виконавчого провадження приватним виконавцем Родіним Г.В. було встановлено, що ОСОБА_3 є власником нерухомого майна, а саме житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 600м2, на якій розташований вказаний житловий будинок літ. «А-1», дерев`яний, обкладений цеглою, житловою площею 18,0 м2 та надвірні будівлі при ньому: майстерня літ. «Д», сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», льох літ «Г», душ літ. «Ж», споруди №1-6.

При підготовці подання про звернення стягнення на вище виявлене майно, було з`ясовано, що на підставі рішення приватного нотаріуса ХМНО Клопотова С.Д. про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 51929972 від 09.04.2020 року, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Підставою для реєстрації права власності вказані технічний паспорт ,серія та номер 2316587, виданий 19.03.2020 року та Довідка, серія та номер 2316587 від 19.03.2020 року, видана ТОВ «Лімінгтон».

Одночасно із цим частина 1 статті 27 Закону (в редакції чинній на момент здійснення державної реєстрації) визначає перелік підстав для державної реєстрації прав, зокремадержавна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

В свою чергу державна реєстрація права власності відбулась на підставі технічного паспорта, серії та номеру 2316587, виданого 19.03.2020 року та Довідки, серії та номеру 2316587 від 19.03.2020 року, виданої ТОВ «Лімінгтон».

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 року №488 «Про затвердження порядку проведення технічної інвентаризації» технічний паспорт - документ, що складається з текстових та графічних матеріалів, які містять інформацію про склад, фактичну площу, об`єм, технічний стан об`єкта нерухомого майна, виготовлених на підставі матеріалів технічної інвентаризації за результатами технічної інвентаризації на дату її проведення.

З аналізу вищевказаного можна зробити висновок, що технічний паспорт - технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на обєкт нерухомого майна він лише описує об`єкт та визначає його складові для подальших дій.

Довідка №2316587 від 19.03.2020 року надана ТОВ «Лімінгтон» взагалі носить інформативний характер щодо наявності споруд за адресою: АДРЕСА_1 , та не містить інформації щодо правовстановлюючих документів на них.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги до ОСОБА_4 щодо визнання протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Клопотова С.Д. про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51929972 від 09.04.2020, про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Щодо позовних вимог безпосередньо до приватного нотаріуса ХМНО Клопотова С.Д., суд зазначає наступне.

Загальні положення щодо повноважень нотаріуса як спеціального суб`єкта реєстрації речових прав на нерухоме майно встановлюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон).

Так, ч. 1 ст. 9 Закону встановлює, що державний реєстратор прав на нерухоме майно є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію (ч. 5 ст. 3 Закону). Тобто нотаріус як державний реєстратор тільки в одному випадку може здійснювати державну реєстрацію прав під час вчинення ним нотаріальної дії, в результаті якої права підлягають державній реєстрації.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Постанова ВП ВС від 01.04.2020, справа № 520/13067/17, провадження № 14-397цс19 (пункт 72)

Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Постанова ВП ВС від 04.09.2018, справа № 823/2042/16, провадження № 11-377апп18 (пункт 58)

Отже на підставі аналізу наведених правових норм та установлених фактів суд вбачає підстави для часткового задоволення вимог ОСОБА_5 визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Клопотова С.Д. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

З огляду на результат розгляду справи суд на підставі статті 141 ЦПК України покладає на відповідача ОСОБА_2 сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса ХМНО Клопотова С.Д. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Клопотова С.Д. про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51929972 від 09.04.2020, про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ).

В задоволенні вимог до Приватного нотаріуса ХМНО Клопотова С.Д. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складений 23.05.2024 року.

Головуючий суддя: