Справа №305/38/24
Провадження по справі 2/305/240/24
14.05.2024. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Марусяк М.О.
секретаря судового засідання Вербещука В.А.
за участю прокурора ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації (Закарпатської обласної військової адміністрації) до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" про визнання недійсним наказу, скасування державних реєстрацій та повернення земельної ділянки у державну власність,
ВСТАНОВИВ:
05.01.2024, Тячівська окружна прокуратура Закарпатської області, яка діє в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації (Закарпатської обласної військової адміністрації) звернулася в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_2 про визнання недійсним наказу, скасування державних реєстрацій та повернення земельної ділянки у державну власність.
Ухвалою суду від 05.03.2024 підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті на 14 годину 00 хвилин, 03 квітня 2024 року.
20.03.2024 виконувач обов`язків керівника Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області, ОСОБА_6 подав до суду заяву про забезпеченя позову.
28.03.2024, представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Мигальчич Людмила Анатоліївна, з порушенням встановлених судом строків для подання відзиву через систему "Електронний суд" надіслала відзив на позовну заяву.
Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Мигальчич Людмила Анатоліївна, 28.03.2024 надіслала клопотання, в якому просила визнати поважною причину пропуску строку для подання відзиву та продовжити відповідачу ОСОБА_8 строк для подання відзиву.
01.04.2024, представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_9 , з порушенням встановлених судом строків для подання відзиву, надіслала до суду через систему "Електронний суд" письмові пояснення, з приводу яких судом встановлено наступне. У позовній заяві Тячівською окружною прокуратурою, яка діє в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації (Закарпатської обласної військової адміністрації) процесуальне становище Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у справі визначено, як відповідача. Чинним ЦПК передбачено, що відповідач, у разі невизнання позовних вимог пред`явлених до нього позивачем, подає у встановлений судом строк відзив на позовну заяву, в якому викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.ч.1,7,8 ст.178 ЦПК України).
Представник відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у судове засідання, повторно, не з`явився. Про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися належним чином, шляхом надіслання судової повістки в електронний кабінет відповідача, що стверджується роздруківко з системи локуменообігу суду "Д-3". Причини неявки суд не повідомили. Заяв та клопотань про відкладення судового засідання не подавали.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав. Просив відмовити у задоволенні позову з підстав наведених його адвокатом.
Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Мигальчич Л.А. у судовому засіданні просила не брати до уваги поданий нею відзив на позов та клопотання про визнання поважними пропуску строку для подання відзиву, оскільки такі подані з порушенням строків встановлених судом. Поряд з цим, просила долучити до матеріалів справи письмові пояснення щодо предмету спору. Вважає позов необгрунтованим, безпідставним та таким що не підлягає задоволенню з трьох правових підстав. Прокурором пропущено строк позовної давності; обрано неефективний спосіб захисту; не доведено належними та допустимими доказами факт накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні ДП "Ліси України" та відноситься до земель лісогосподарського призначення. Крім того, прокурором не врахована та обставина, що відповідач ОСОБА_2 , який є учасником АТО, дотримуючись чітких вимог закону та всіх необхідних процедур отримав у власність гарантовані Державою Україна, як особа яка боронила територіальну цілісність та суверенітет Держави України земельну ділянку у розмірах навіть менших ніж передбачено Законом.На підставі наведеного просила відмовити у задоволені позову.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце проведення судовго засідання повідомлялися належним чином, шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, що стверджується роздруківко з трекінгу відправлень "Укрпошти". Причини неявки суд не повідомили. Заяв та клопотань про відкладення судового засідання не подавали.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , є учасником АТО, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_1 видиним 08 липня 2015 року.
Відповідно до пункту 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасники бойових дій мають пільги на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.
Учасники АТО мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах, передбачених статтею 121 Земельного кодексу України, в тому числі, для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.
Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб.
Уповноважений орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом. Після погодження проекту землеустрою учасник АТО звертається до державного кадастрового реєстратора за місцем розташування земельної ділянки із заявою про проведення державної реєстрації земельної ділянки та надання витягу про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. У двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність та відповідно реєстратор здійснює державну реєстрацію права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за зверненням власника.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , як учасник АТО скористався наданим та гарантованим Державою Україна правом на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, звернувшись у 2015 році із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею, 0,10 га, із земель сільськогосподарського призначення, для особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Ясінянської селищної ради, полонина Драгобрат Рахівського району, Закарпатської області.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 02 жовтня 2015 року №1487-СГ надано гр. ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею, 0,10 га, із земель сільськогосподарського призначення, для особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Ясінянської селищної ради, полонина Драгобрат Рахівського району, Закарпатської області.
Звертаючись у суд із вказаним позовом Тячівська окружна прокуратура Закарпатської області посилається на те, що спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_2 . Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області, який не мав права розпоряджатися нею, адже повноваження з розпорядження спірною земельною ділянкою, яка мала лісогосподарське призначення, належало до компетенції Кабінету Міністрів України. Крім того, ця земельна ділянка не була вилучена у землекористувача ДП "Ясінянське ЛМГ", тому наказ Держгеокадастру №3396-сг від 23 жовтня 2017 року Про затвердженн проекту землеустрою та передачу земельної ділянки" - видано з порушенням вимог земельного законодавства, у зв`язку з чим, такий є незаконним та підлягає скасуванню, державна реєстрація спірної земельної ділянки підлягає скасуванню у Державнеому реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі, а земельна ділянка поверненню на користь держави.
Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується наступним.
Відповідно до ч.1 ст.14 Конституції України, ч.1 ст.1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Стаття 5 Лісового кодексу України (далі ЛК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.
Як вбачається зі ст.55 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Земельного кодексу України (далі ЗК України), до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Згідно ч.2 ст.8 ЛК України право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.
При цьому, як зазначено у ст.16 ЛК України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.
Зі змісту частини 1 статті 17 ЛК України вбачається, що у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
На підставі вказаного розпорядження ТОВ «Ланд ком» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) державної власності, що перебувають у постійному користуванні державного підприємства «Ясінянське ЛМГ» для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг.
Право власності, у тому числі, на землю, набувається і реалізується громадянами відповідно до закону, це право гарантується, є непорушним, підлягає захисту, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, випадки позбавлення, обмеження права власності, припинення права власності та діяльності власника встановлюються Конституцією та законами України; правомірність набуття права власності на землю презюмується; земельне законодавство базується на принципах, зокрема, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом, забезпечення гарантій прав на землю (ст. 14 ч. 2, ст. 41 ч. 4 Конституції України, ст. 3 ч. 1 п.п. 2, 5, ст.ст. 15, 16, ст. 319 ч. 7, ст. 321 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 328, 386 ЦК України, ст. 1 ч. 2, ст. 5 ч. 1 п.п. «б», «в», «ґ», ст.78 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 79, 81, ст. 90 ч. 2, ст. 152, ст.153 ч.1 ЗК України).
Земельний Кодекс України гарантує і забезпечує фізичним і юридичним особам рівні умови і способи захисту права власності і права користування на конкретні земельні ділянки.
Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).
Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Отже, законодавець чітко встановлює, що саме власник чи користувач земельної ділянки має право вимагати усунення порушень його прав на землю.
У відповідності до статті 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Речові, письмові та електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред`являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", (п. 27), передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Отже, на позивача, (в даному випадку прокурора) поряд із обов`язком довести факт порушення свого суб`єктивного права відповідачем, також покладено обов`язок довести підставу позову, а саме: обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків, тобто можливість задоволення позову.
Із цих положень випливає необхідність доведення для задоволення позову таких фактів: наявність обставин, з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення його суб`єктивного права відповідачем. Недоведеність цих фактів є підставою для відмови в позові за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог.
При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
В силу приписів статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Єдиний доказ, на який посилається прокурор та який додає до позовної заяви - це "Фрагментіз Публічної кадастрової карти України станом на 08.02.2022 з нанесеними межами кварталу 3 Свидовецького та кварталу 12 Станіславського лісництв ДП «Ясінянський лісгосп» за даними базового лісовпорядування 2010 року".
Поряд з цим, "Фрагментіз Публічної кадастрової карти України" не відповідає вимогам законодавства, оскільки не відображає конкретне місце розташування земельної ділянки. З наявних у справі матеріалів не можливо встановити на підставі яких документів на Публічній кадастровій карті нанесено межі кварталів 3 та 12, відсутні відомості щодо факту встановлення меж в натурі.
Таким чином, саме лише графічне співпадання спірної земельної ділянки з межами ліній позначення кварталів №3 і № 12 як лісові, без встановлення підстав та достовірності нанесення відповідних ліній позначення, не є достатнім доказом для встановлення фату належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду. Для визначення дійсних меж кварталів №3 і № 12 як лісових та факту накладення спірної земельної ділянки, обсягу та конфігурації такого накладення, необхідні спеціальні знання з питань землеустрою.
Однак прокурором, жодного висновку фахового експерта до матеріалів справи не долучено.
Такий фрагмент не підтверджує факту заліснення спірної ділянки вимога про належність спірної земельної ділянки до лісового фонду є припущенням, оскільки доведення цього потребує спеціальних знань, у тому числі через проведення експертизи. Поряд з цим, під час розгляду справи ,прокурором не заявлялося клопотань про призначення земельно-технічної експертизи, що встановлення факту накладки земельної ділянки відповідача на земельну ділянку, яка на даний час перебуває у користуванні ДП "Ліси України".
Більш того, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану Публічна кадастрова карта відключена. З огляду на що подані прокурором докази не отримані з офіційного Державного джерела який є закритим.
На підставі наведеного, суд приодить до висновку, що факту накладання земельної ділянки відповідача на земельну ділянку лісового фонду не доведено, відповідно недоведено факту порушеного права.
Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
Тлумачення статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.
Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц)».
У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.
Також, на підставі ч.9 ст.158 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволені позову, слід скасувати заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2024 року.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
У задоволенні позову Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації (Закарпатської обласної військової адміністрації) до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" про визнання недійсним наказу, скасування державних реєстрацій та повернення земельної ділянки у державну власність - відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 20.03.2024.
Відомості щодо учасників справи:
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 24 травня 2024 року.

Головуюча: М.О. Марусяк