Справа № 146/944/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2024 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого суддя Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ремізової Т.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Конякіна Михайла Сергійовича до ОСОБА_4 про поділ спільно нажитого майна , -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Конякін М.С. звернувся з позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ спільного нажитого майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 21 липня 2018 року ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 . Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 13 січня 2021 року шлюб був розірваний. Під час перебування в шлюбі подружжя ОСОБА_5 придбали квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після того, як сім`я сторін розпалась позивачка вирішила оформити половину квартири на себе, але відповідач заперечував і в добровільному порядку відмовився відчужувати половину квартири, яка фактично оформлена на нього. Позивач ОСОБА_1 вважає, що частина квартири є її власністю, як частина у спільній сумісній власності, а саме її та відповідача ОСОБА_4 , тому позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом.

04 жовтня 2021 року ухвалою суду було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 146/1770/21 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа : ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири не дійсним в частині покупця.

23 жовтня 2023 року провадження у справі відновлено.

21 лютого 2024 року по даній справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Конякін М.С. позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Пояснив, що за час перебування у шлюбі сторонами було придбано квартиру по АДРЕСА_1 . Просить визначити за позивачем частину квартири.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Семко В.М. позов не визнав, заперечив проти його задоволення. Зазначив, що спірна квартира була придбана за кошти батьків відповідача.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він є батьком відповідача. Квартиру АДРЕСА_2 він купив у 2019 році. Квартиру вирішили купити з його дружиною за їхні спільні кошти. Перед купівлею квартири, попередньому власнику дав завдаток в сумі 2000 доларів. На себе квартиру не оформив, оскільки не знав де його паспорт. Наголосив, що наразі проживає в даній квартирі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка є мамою відповідача пояснила, що спірна квартира куплена за кошти її з чоловіком. Купували квартиру для себе. Невістка жодних коштів на купівлю квартири не давала. Оскільки чоловік загубив паспорт, тому на нього не оформили.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є сусідкою відповідача, знає що ОСОБА_6 , батько відповідача, цікавився хто продає квартиру. В квартирі по АДРЕСА_1 проживають батьки відповідача.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що раніше він орендував квартиру в АДРЕСА_3 . Остання йому повідомила, що йому слід звільнити квартиру, оскільки має намір її продати. Періодично приходив батько відповідача цікавився квартирою.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Томашпільського районного суду від 13 січня 2021 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 21 липня 2018 року у Тростянецькому міжрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 34 (а.с.8-10).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про квартиру АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_4 . Підстава для державної реєстрації : договір купівлі-продажу, серія та номер 138, виданий 17.04.2019 року (а.с.7).

Тобто квартира була придбана під час шлюбу сторін.

Також оглянуто довідку про реєстрацію місця проживання особи, з якої видно, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою в АДРЕСА_1 ( а.с. 6).

Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Приписами частин 1 та 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Так, сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою вважати, що таке майно є спільною сумісною власністю, однак відповідач не спростував вимоги позивачки.

Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які є батьками ОСОБА_4 , та які можуть бути зацікавлені у вирішенні спору на користь сина.

Будь-яких інших доказів про те, що спірна квартира придбана за кошти батьків відповідача суду не надано.

Таким чином, враховуючи наведене суд приходить до висновку про задоволення позову.

Суд розподіляє судові витрати, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1152,06 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.60, 69, 70, 57, 65 СК України, ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Конякіна Михайла Сергійовича до ОСОБА_4 про поділ спільно нажитого майна, задовольнити.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 1152,06 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні 06 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя: І. В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 22 травня 2024 року.