ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4899/24 Справа № 203/2386/23 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач звернувся до позивача із заявою про отримання банківських послуг, у відповідності до якої позивач відкрив відповідачу кредитний рахунок з обумовленим лімітом, відповідач в свою чергу зобов`язувався здійснювати погашення кредиту. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року у цивільній справі № 203/91/21 (провадження № 2/0203/74/2022) було задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 369 698,00 грн. Проте і після цього своїх зобов`язань відповідач не виконує, а тому позивач виклав вимоги про стягнення з відповідача на його користь заборгованості в розмірі 142 598,28 грн, яка складається із: відсотків за обліковою ставкою НБУ за період з 26 квітня 2019 року по 30 вересня 2020 року 80 899,78 грн; втрат від інфляції за період з 30 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року 48 906,10 грн; 3 % річних за період з 30 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року 12 792,40 грн; а також судових витрат.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклало вимогу про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовувались тим, що суд першої інстанції повно і всебічно не з`ясував обставини справи та дійшов безпідставного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Разом з тим, поштове відправлення, адресоване відповідачу повернулось не врученим з відміткою на конверті про те, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року у цивільній справі № 203/91/21 (провадження № 2/0203/74/2022) за участю тих самих сторін, яке набрало законної сили 20 вересня 2022 року і в апеляційному порядку не переглядалось, встановлено, що 25 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк, в якій виявив намір оформити на своє ім`я платіжну картку (кредитку).

07 травня 2018 року ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 04/19, 11 жовтня 2018 року ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 10/21, 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_3 з терміном дії до 11/22, 20 грудня 2018 року ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_4 з терміном дії до 12/22 (а.с.46).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем був встановлений відповідачу 08 квітня 2019 року кредитний ліміт в сумі 410 000,00 грн, який в подальшому зменшувався 18 вересня 2019 року до 409 850,00 грн, 04 жовтня 2019 року до 409 326,08 грн, 26 грудня 2019 року до 400 000,00 грн та 01 жовтня 2020 року до 0,00 грн.

З виписки за договором № б/н укладеним між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 вбачається, що відповідач користувався кредитними картками, здійснював покупки та перекази, поповнював мобільні рахунки, тобто реалізовував своє право на користування кредитними коштами.

Відповідачем неналежно виконувались взяті зобов`язання щодо повернення основної заборгованості за кредитом.

Доказів того, що відповідач після 27 травня 2020 року користувався кредитним лімітом, і у нього наявна заборгованість по тілу кредиту в розмірі 411 834,83 грн не було встановлено при розгляді справи.

Встановлено, що в рахунок погашення заборгованості за кредитною карткою ОСОБА_1 було сплачено грошові кошти в загальному розмірі 26 500,00 грн, а саме 30 квітня 2021 року відповідачем було сплачено 2 000,00 грн, 30 березня 2021 року 5 000,00 грн, 01 травня 2021 року 3 000,00 грн, 26 лютого 2021 року 10 000,00 грн, 24 червня 2022 року 2 000,00 грн, 27 червня 2022 року 1 500,00 грн, 19 липня 2022 року 3 000,00 грн.

З огляду на викладене, з урахуванням сплачених грошових коштів, суд стягнув з відповідача на користь позивача основну суму заборгованості за кредитом в розмірі 369 698,00 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, прийшовши до висновку про те що нарахування збитків від інфляції, відсотків на рівні облікової ставки НБУ та трьох відсотків річних має здійснюватися за період прострочення виконання грошових зобов`язань, проте позивачем заявлені вимоги про стягнення відсотків за обліковою ставкою НБУ за період з 26 квітня 2019 року по 30 вересня 2020 року, втрат від інфляції за період з 30 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року, трьох відсотків річних за період з 30 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року, тобто за більш ранній період, коли рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року у справі № 203/91/21 ще не набрало законної сили.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

При цьому, нарахування збитків від інфляції, відсотків на рівні облікової ставки НБУ та трьох відсотків річних має здійснюватися за період прострочення виконання грошових зобов`язань.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року у справі № 203/91/21 (провадження № 2/0203/74/2022) встановлено факт звернення відповідача до позивача з метою отримання банківських послуг та підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк, в якій виявив намір оформити на своє ім`я платіжну картку (кредитку).

Разом з тим, судом не було встановлено конкретні умови, погоджені сторонами, які мають встановлювати періодичність та строки внесення платежів за користування кредитними коштами. Не додано таких доказів і до цивільної справи, що розглядаються.

Наявні у цивільній справі у справі № 203/91/21 роздруківки з сайту банку не можуть бути доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем під час розгляду справи.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19 Верховним Судом викладена аналогічна правова позиція про неможливість застосувати до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови, Тарифи, Паспорт споживчого кредиту та Таблиця обчислення вартості кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказані обставини.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин слід застосувати положення частини другої статті 530 ЦК України, згідно якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки судом не встановлено факту погодження сторонами конкретних умов надання кредиту та, відповідно, конкретних строків здійснення платежів, суд виходить з того, що безспірним моментом виконання зобов`язань перед позивачем для відповідача є час набрання законної сили рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року у цивільній справі № 203/91/21 (провадження № 2/0203/74/2022), тобто 20 вересня 2022 року.

Саме з цього періоду у відповідача є чинне безспірне грошове зобов`язання перед позивачем по сплаті конкретної суми грошових коштів 375 243,46 грн.

Встановивши, що позивачем заявлені вимоги про стягнення відсотків за обліковою ставкою НБУ за період з 26 квітня 2019 року по 30 вересня 2020 року, втрат від інфляції за період з 30 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року, трьох відсотків річних за період з 30 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року, тобто за більш ранній період, коли рішення суду ще не набрало законної сили, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а в основному направлені на тлумаченні положень законодавства України на власний розсуд.

Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 червня 2024 року.

Судді: