ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 631/88/20

провадження № 61-14533св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (судді-доповідача), Карпенко С. О., Олійник А. С.,

Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «ВТБ Банк» Стрюкової Ірини Олександрівни,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Акціонерного товариства «ВТБ Банк» з ринку на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 червня 2021 року у складі судді Трояновської Т. М. та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Одринської Т. В., Панченка О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію акціонерного товариства «ВТБ Банк» Стрюкової І. О. (далі - уповноважена особа Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк») про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 04 січня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») та позивачем було укладено заяву - договір на оформлення банківських продуктів № 25144681 від 04 січня 2018 року, на підставі якого йому було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 для розміщення коштів у валюті (євро), на який 04 січня 2018 року ним були внесені кошти у сумі 15 005,11 євро.

Рішенням Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію акціонерного товариства «ВТБ Банк» від 18 грудня 2018 року № 849-рш, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18 грудня 2018 року № 3392 «Про початок процедури ліквідації акціонерного товариства «ВТБ Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

На підставі вказаного рішення у ПАТ «ВТБ Банк» відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації строком на два роки з 19 грудня 2018 року по 19 грудня 2020 року. Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 24 жовтня 2019 року № 2706, відповідно до якого призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкову І. О. з 04 листопада 2019 року.

Позивач зазначав, що на час оприлюднення цієї інформації він перебував у стані тимчасової непрацездатності, а саме з 16 грудня 2018 року по 11 січня 2019 року - перебував на амбулаторному лікуванні у медичних закладах; у період часу з 12 січня 2019 року по 19 січня 2019 року - перебував за межами України, а у період з 19 січня 2019 року по 21 січня 2019 року - продовжував лікування.

Дізнавшись про вказані вище обставини він надіслав на адресу відповідача заяву від 22 січня 2019 року про визнання вимог кредитора та включення його вимог за заявою-договором на оформлення банківських продуктів № 25144681 від 04 січня 2018 року до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВТБ Банк» та враховуючи відсутність протягом 2019 року жодної відповіді на свою заяву, вважав, що вона була задоволена та його включено до четвертої черги вимог кредиторів банку.

25 листопада 2019 року рішенням уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» від 21 листопада 2019 року № 2976 розпочато часткове задоволення вимог кредиторів четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВТБ Банк» у сумі 225 285 074,44 грн, що складає 35 % від загальної суми вимог кредиторів четвертої черги.

28 грудня 2019 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» опубліковано оголошення, що починаючи з 13 січня 2020 року банки приймають до виконання документи на переказ коштів клієнтів.

У зв`язку з цим позивачем на адресу відповідача було направлено запит про порядок отримання виплат, у відповіді на який йому повідомили, що прізвище ОСОБА_1 до реєстру кредиторів ПАТ «ВТБ Банк» не включено; у листі від 16 січня 2020 року за № 169/1-2 його було повідомлено про те, що оголошення про ліквідацію ПАТ «ВТБ Банк» опубліковано в газеті «Голос України» № 247 від 22 грудня 2018 року, строк звернення 30 днів після опублікування відповідних відомостей, а тому позивач його порушив.

Позивач вважав, що бездіяльність відповідача щодо невнесення його кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку є незаконною та протиправною, а також такою, що порушує його законні права та інтереси як вкладника АТ «ВТБ Банк».

За таких обставин ОСОБА_1 просив:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкової І. О. щодо невнесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів заявленої ним кредиторської вимоги,

- зобов`язати уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» внести зміни до реєстру акцептових вимог кредиторів АТ «ВТБ Банк», а саме: включити до реєстру кредиторські вимоги ОСОБА_1 з віднесенням їх до четвертої черги задоволення вимог кредиторів банку.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області

від 23 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкову І. О. внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ Банк», а саме включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ Банк» кредиторські вимоги ОСОБА_1 з віднесенням їх до четвертої черги задоволення вимог кредиторів банку.

У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкової І. О. щодо невнесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів заявленої позивачем кредиторської вимоги відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 у визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строк не звернувся до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» із заявою про визнання його кредитором та включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку. Пропуск такого строку обумовлено поважними причинами - хворобою позивача та тривалим лікуванням, на підтвердження чого ним надані належні докази.

Також встановлено, що пропущений ОСОБА_1 строк є незначним, а тому, оскільки стаття 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає прямих норм, як поновлення зазначеного строку, так і заборони щодо його поновлення у разі пропуску з поважних причин, то оскільки останній був пропущений позивачем з поважних причин, він підлягає поновленню. У зв`язку з цим наявні підстави для зобов`язання відповідача включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ Банк».

Постановою Полтавського апеляційного суду від 05 вересня 2023 рокуапеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкової І. О. залишено без задоволення, рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 червня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Місцевим судом всебічно та повно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, у судовому засіданні досліджено усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості та надано їм правильну оцінку.

За результатами вирішення справи апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» із заявою про визнання його кредитором та включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку.

Разом із цим апеляційний суд на спростування доводів апеляційної скарги щодо неналежності відповідача у цій справі, яким на думку заявника, має бути АТ «ВТБ Банк», зазначив, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Отже, суд вважав, що належним відповідачем щодо виконання банком взятих на себе зобов`язань у випадку початку ліквідації вказаної фінансової установи є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від його імені та в межах повноважень, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та/або делегованих Фондом, виконує дії з забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Банк, що ліквідується, не втратив свого статусу юридичної особи. За таких обставин позивачем у позовній заяві вірно визначено відповідачем Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «ВТБ Банк» з ринку, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ Банк» і ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки судові рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» щодо невнесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів заявленої кредиторської вимоги не оскаржуються, тому суд касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України оскаржувані судові рішення в цій частині не переглядає.

У касаційній скарзі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «ВТБ Банк» з ринку посилається на пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) як на підставу оскарження судових рішень. Вважає, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 910/8132/17, від 22 серпня 2018 року у справі № 559/1777/15, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/17365/15-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 456/450/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 383/2/17, від 12 грудня 2018 року у справі № 591/1272/18, постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 серпня 2022 року у справі № 912/1941/21, постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001ц15 та у постановах Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 910/14465/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 910/15373/17, від 09 червня 2021 року у справі № 761/13839/19, від 15 березня 2018 року у справі № 910/8793/17.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

- передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строк на прийняття вимог кредиторів банку є присічним і поновленню чи продовженню не підлягає, а вимоги заявлені після спливу такого строку, вважаються погашеними в будь-якому випадку, незалежно від існування поважності причин такого пропуску;

- доказів звернення до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» із заявою про визнання кредитором та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку у передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строк, позивач суду не надав;

- виходячи із суті позовних вимог відповідачем у цій справі має бути АТ «ВТБ Банк» в особі уповноваженої особи Фонду, а не Фонд чи сама уповноважена особа Фонду, як помилково зазначено у позовній заяві.

Позиція інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

Провадження у суді касаційної інстанції

09 жовтня 2023 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «ВТБ Банк» з ринку засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

22 лютого 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Суди встановили, що 04 січня 2018 року між ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є АТ «ВТБ Банк, та ОСОБА_1 було укладено заяву - договір на оформлення банківських продуктів № 25144681 від 04 січня 2018 року, на підставі якого йому було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 для розміщення коштів у валюті (євро), на який 04 січня 2018 року ним були внесені кошти у сумі 15 005,11 євро, що підтверджується копією чеку на поповнення рахунку від 04 січня 2018 року.

На підставі рішення Правління Національного банку України № 849-рш від 18 грудня 2018 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ Банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18 грудня 2018 року № 3392 «Про початок процедури ліквідації Акціонерного товариства «ВТБ Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до вказаного рішення в АТ «ВТБ БАНК» відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації строком на два роки з 19 грудня 2018 року по 19 грудня 2020 року та призначено уповноважену особу Фонду - Шевченко О. В.,якому делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «ВТБ Банк», визначені статтями 37, 38, 47-52, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі: підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному цим законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку.

24 жовтня 2019 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 2706 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ БАНК»», відповідно до якого з 04 листопада 2019 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делеговані всі повноваження ліквідатора АТ «ВТБ Банк» Стрюковій І. О.

Установлено, що 22 січня 2019 року ОСОБА_1 надіслав на адресу відповідача заяву про визнання вимог кредитора та включення його вимог за заявою - договором на оформлення банківських продуктів № 25144681 від 04 січня 2018 року до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВТБ Банк», що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, накладною № 846 та описом, дата подання 22 січня 2019 року, дата вручення поштового відправлення 28 січня 2019 року (а. с. 18-20, 212, 221-223, т. 1).

25 листопада 2019 року рішенням уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» від 21 листопада 2019 року № 2976 розпочато часткове задоволення вимог кредиторів четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ Банк» у сумі 225 285 074,44 грн, що складає 35% від загальної суми вимог кредиторів четвертої черги.

Також встановлено, що 09 січня 2020 року ОСОБА_1 направив на адресу відповідача заяву з проханням надати роз`яснення з приводу включення його кредиторської вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ Банк» та з приводу отримання виплат.

У відповіді на вказаний вище лист від 16 січня 2020 року за № 169/1-2 уповноважена особа Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкова І. О. повідомила, що оголошення про ліквідацію АТ «ВТБ Банк» опубліковано в газеті «Голос України» № 247 від 22 грудня 2018 року, згідно частин другої, п`ятої статті 45 та частини першої статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строк звернення з вимогами кредиторів складає 30 днів після опублікування відповідних відомостей, після закінчення цього строку вимоги кредиторів вважаються погашеними (а. с. 21, 213, т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У частині першій статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо поновлення позивачу строку на подання заяви про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 48 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує гарантовану суму відшкодування за вкладом, сплачену вкладнику Фондом, задовольняються у четвертій черзі (пункт 4 частина перша статті 52 Закону № 4452-VI).

У справі, яка переглядається, позовні вимоги ОСОБА_1 не пов`язані з виплатою гарантованої державою суми відшкодування, а зумовлені невиконанням банком зобов`язань за договором депозиту щодо повернення суми вкладу, яка перевищує встановлений законом граничний розмір гарантованого державою відшкодування за вкладом.

Згідно із частиною п`ятою статті 45 Закону № 4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебігу ліквідаційної процедури (частина четверта статті 49 Закону № 4452-VI).

Згідно з частиною першою статті 49 Закону № 4452-VIФонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Спірним у цій справі є питання про поновлення позивачу строку на подання заяви про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ Банк».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 456/450/16-ц (провадження № 14-653цс18), у аналогічних правовідносинах, задоволено позовні вимоги про зобов`язання уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» визнати позивача кредитором банку та включити його до реєстру акцептованих вимог кредиторів цього банку.

У цій справі Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає заборони щодо поновлення такого строку у разі його пропуску з поважних причин. Вказане узгоджується з пунктом 3 частини першої статті 48 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з яким Фонд та його уповноважена особа наділені повноваженнями вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що обмеження кредиторів надзвичайно коротким строком на звернення з вимогами про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними, було б непропорційним, а таке втручання у права кредиторів на мирне володіння їх майном - неправомірним.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 755/17365/15-ц (провадження № 14-296цс18) та від 20 червня 2018 року у справі № 553/1642/15-ц (провадження № 14-207цс18).

У постановах від 09 листопада 2022 року у справі № 757/35927/20-ц (провадження № 61-1965св22), від 14 лютого 2024 року у справі № 520/4200/19 (провадження № 61-10167св23), від 17 травня 2023 року у справі № 761/2793/20 (провадження № 61-3919св22) Верховний Суд дійшов висновку, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає прямих норм, як поновлення зазначеного строку, так і заборони щодо його поновлення у разі пропуску з поважних причин. При цьому Фонд наділений повноваженнями вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів, що встановлено у пункті 3 частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також Верховний Суд бере до уваги висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), наведені у справі «Алішіч та інші проти Боснії та Герцеговини, Хорватії, Сербії, Словенії та колишньої Югославської Республіки Македонії» від 16 липня 2014 року (заява № 60642/08), у якій неможливість вкладників забрати заощадження (депозит) з рахунків у банках через відсутність коштів, через передбачене законом замороження рахунків, або через нездатність національних органів вжити заходів з метою надання таким вкладникам можливості розпоряджатися їхніми заощадженнями ЄСПЛ розглядає як втручання в ефективне користування правом мирно володіти майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) або як незабезпечення користуванням цим правом.

У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно легітимну мету та чи є захід з втручання у вказане право пропорційним такій меті (рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року, заяви № 68385/10 та № 71378/10).

Принцип пропорційності полягає у встановленні судом справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на майно, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Необхідність досягнення такого балансу відображена у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу покласти індивідуальний і надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04).

Тому, оцінюючи у кожній конкретній справі пропорційність обмежень прав конкретного суб`єкта на підставі тих обставин і фактів, що безпосередньо досліджені судом, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цього суб`єкта, оскільки обмеження його прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Обмеження кредиторів надзвичайно коротким строком на звернення з вимогами про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними, було би непропорційним, а таке втручання у права кредиторів на мирне володіння їх майном - неправомірним.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вказані позивачем причини пропуску строку на звернення з вимогами про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів є поважними, на підтвердження цього ним були надані належні докази, яким суди відповідно до статті 89 ЦПК України надали оцінку. До того ж пропущений ОСОБА_1 строк є незначним і складає один день.

Стаття 49 Закону № 4452-VI не передбачає прямих норм, як поновлення зазначеного строку, так і заборони щодо його поновлення у разі пропуску з поважних причин, то оскільки останній був пропущений позивачем з поважних причин, він підлягає поновленню.

Такий висновок судів узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 910/8132/17 (провадження № 12-27гс18), від 29 серпня 2018 року у справі № 755/17365/15-ц (провадження № 14-296цс18), від 20 березня 2019 року у справі № 456/450/16-ц (провадження № 14-653цс18), на які посилається заявник у касаційній скарзі як на неоднакове застосування судами норм права у подібних правовідносинах.

Аналізуючи вищенаведене слід дійти висновку, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду щодо застосування статей 45, 49 Закону № 4452-VI є усталеною, з огляду на це колегія суддів відхиляє посилання у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 910/14465/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 910/15373/17 та від 15 березня 2018 року у справі № 910/8793/17, у яких зроблено висновок щодо присічності такого строку.

Щодо суб`єктного складу сторін у цій справі

Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (Закон № 4452-VI) установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно із частиною першою статті 3 і пунктом 8 частини другої статті 4 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку на користь приймаючого банку з відкликанням банківської ліцензії неплатоспроможного банку та подальшою його ліквідацією; створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов`язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку; продаж неплатоспроможного банку інвестору (пункти 3-5 частини другої статті 39 Закону № 4452-VI).

За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частин першої, другої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

У справі, яка переглядається встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України № 849-рш від 18 грудня 2018 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ Банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18 грудня 2018 року № 3392 «Про початок процедури ліквідації Акціонерного товариства «ВТБ Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

На підставі вказаного рішення в АТ «ВТБ БАНК» відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації строком на два роки з 19 грудня 2018 року по 19 грудня 2020 року та призначено уповноважену особу Фонду - Шевченко О. В.

24 жовтня 2019 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 2706 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ БАНК», відповідно до якого з 04 листопада 2019 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делеговані всі повноваження ліквідатора АТ «ВТБ Банк» Стрюкову І. О.

Предметом позовних вимог у цій справі є визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкової І. О. щодо невнесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів заявленої ним кредиторської вимоги та зобов`язання останньої внести зміни до реєстру акцептових вимог кредиторів АТ «ВТБ Банк», а саме: включити до реєстру кредиторські вимоги ОСОБА_1 з віднесенням їх до четвертої черги задоволення вимог кредиторів.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно зі статтею 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує гарантовану суму відшкодування за вкладом, сплачену вкладнику Фондом, задовольняються у четвертій черзі (пункт 4 частина перша статті 52 Закону № 4452-VI ).

Верховний Суд вважає, що позивач правильно визначив суб'єктний склад учасників спірних правовідносин, зазначивши відповідачем у цій справі Фонд в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк», оскільки відповідно до Закону № 4452-VI вони наділені правом вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів. З огляду на це є безпідставними доводи касаційної скарги про пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Також Верховний Суд звертає увагу на правові позиції, викладені у аналогічних справах.

Зокрема, у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 640/16444/19 (провадження № 61-7377св21) за позовом фізичної особи до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Шевченка О. В., уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкової І. О. про визнання рішень та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, Верховний Суд дійшов висновку: «спір щодо законності визнання протиправною відмови уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» щодо включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів та зобов`язання внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів у позивача існує саме з Фондом. Натомість Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не був визначений позивачем як відповідач у справі та не був залучений до участі у справі судом».

У постанові від 14 лютого 2024 року у справі № 520/4200/19 (провадження № 61-10167св23) за позовом фізичної особи до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «ВТБ Банк» з ринку, Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позову та визнання протиправною відмови уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» у прийнятті заявленої кредиторської вимоги позивача про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів та зобов`язання останньої внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ Банк», оскільки саме Фонд та його уповноважена особа наділені повноваженнями вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Посилання у касаційній скарзі на те, що вирішуючи спір суди не застосували правові висновки наведені у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 559/1777/15, від 28 листопада 2018 року у справі № 383/2/17, від 12 грудня 2018 року у справі № 591/1272/18, та Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 761/13839/19, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Верховний Суд висловлює правові висновки у певних справах з огляду на встановлення судами фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ та фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами в певних суспільних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Для визначення подібності правовідносин Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

У постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15 предметом спору є стягнення коштів за договором банківського вкладу. Задовольняючи позовні вимоги суди виходили із того, що ПАТ «Дельта Банк» порушило зобов`язання за договорами банківського вкладу, а тому кошти за депозитними договорами, укладеними між банком та позивачами, і відсотки за ними підлягають стягненню з банку на користь позивачів. Верховний Суд України вважав такі висновки судів передчасними і направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції для надання судами оцінки тому, що з 03 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції (07 квітня 2015 року) у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У справі № 559/1777/15 позивач звернувся із позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення банківського вкладу (депозиту), коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання та процентів за користування коштами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року погодилася з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, виходячи із того, що на спірні правовідносини поширюються приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до яких під час тимчасової адміністрації не можуть бути задоволені позовні вимоги вкладників та інших кредиторів банку. А тому, оскільки строк дії договору банківського вкладу позивача закінчився станом на дату введення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», виплата за таким вкладом має здійснюватися Фондом у розмірі вкладу, включаючи проценти, нараховані на день початку процедури виведення Фондом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування. Звертаючись до суду, позивач визначив відповідачів, серед яких Фонд залучено не було, хоча вимоги, які заявлені у цій справі стосуються його безпосередньо.

У справі № 383/2/17 позивач звернувся до Фонду, уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк», ПАТ «Імексбанк», третя особа - ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк», про визнання протиправними дії та рішення уповноваженої особи Фонду щодо не включення позивача до списку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у розмірі 35 000 грн; зобов`язання уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо неї як вкладника ПАТ «Імексбанк», що має право на відшкодування коштів за вкладом у розмірі 35 000 грн.

Велика Палата Верховного Суду у цій справі винесла постанову від 28 листопада 2018 року, у якій зробила висновок про те, що у цивільному процесі уповноважена особа Фонду є неналежним відповідачем у справах як за позовом до Фонду, працівником якого є ця особа, так і за позовом до банку, від імені якого в межах повноважень Фонду вона діє. Оскільки саме Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом (частина перша статті 26 Закону), а вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладом (частина друга вказаної статті), належним відповідачем за позовними вимогами щодо права на виплату гарантованої державою суми такого відшкодування є Фонд.

У постанові 12 грудня 2018 року у справі № 591/1272/18 Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що вимоги позивача до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», Фонду про визнання права на отримання відшкодування коштів за вкладом та зобов`язання вчинити дії, мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Також, зробила висновок про те, що у цивільному процесі уповноважена особа Фонду є неналежним відповідачем у справах як за позовом до Фонду, працівником якого є ця особа, так і за позовом до банку, від імені якого в межах повноважень Фонду вона діє.

Предметом спору у справі № 761/13839/19 є визнання неправомірним включення уповноваженою особою Фонду належних та заявлених позивачем кредиторських вимог на суму 3 644 104, 84 грн до кредиторських вимог восьмої черги; зобов`язання уповноваженої особи Фонду акцептувати (визнати) її кредиторські вимоги, внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом включення її акцептованих вимог у розмірі 3 444 104,84 грн як таких, що підлягають задоволенню у четверту чергу, та подати зміни, внесені до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», на затвердження виконавчою дирекцією Фонду.

Переглядаючи цю справу в касаційному порядку, Верховний Суд у постанові від 09 червня 2021 року дійшов висновку, що «у цивільному процесі уповноважена особа Фонду є неналежним відповідачем у справах як за позовом до Фонду, працівником якого є ця особа, так і за позовом до банку, від імені якого в межах повноважень Фонду вона діє. Належним відповідачем у цій справі є банк, від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фінанси та Кредит».

Предметом позовних вимог у справі № 912/1941/21 є виконання відповідачем (енергопостачальною компанією) умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії та стягнення заборгованості за цим договором.

Верховний Суд, проаналізувавши наведені заявником постанови, дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано висновків щодо застосування норми права, оскільки предмети позовів та їх нормативно-правове обґрунтування не є подібними зі справою, що переглядається.

Враховуючи викладене та встановлені у цій справі обставини, правильними є висновки судів першої та апеляційної інстанцій по суті заявлених у справі вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції в частині вирішення вимог про зобов`язання уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ Банк», тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення акціонерного товариства «ВТБ Банк» з ринку залишити без задоволення.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ Банк» Стрюкової Ірини Олександрівни внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства «ВТБ Банк» залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

А. С. Олійник

О. М. Ситнік