Справа № 296/4778/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючої судді Петровської М.В.,

за участю секретаря судових засідань Дзюман О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою та просила:

- зобов`язати Фонд соціального страхування України в особі Комісії з реорганізації () розглянути кредиторські вимоги ОСОБА_1 по заяві від 18 лютого 2023 року та по доповненні до заяви від 25 лютого 2023 року;

- зобов`язати Фонд соціального страхування України в особі Комісії з реорганізації () включити до проміжного ліквідаційного балансу боржника вимоги кредитора ОСОБА_1 до реєстру кредиторів на суму 762 001,49 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що в період з 1 серпня 2017 року по 25 лютого 2021 року працювала заступником директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. При звільненні 25 лютого 2021 року з нею не було проведено повний розрахунок: не оплачено допомогу по 5 листкам непрацездатності 2020 року; недораховано заробітну плату за вересень 2020 року; недораховано премії та надбавки; недораховано відпускні та індексацію; недораховано допомогу по тимчасовій непрацездатності. На виконання прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України від 01 січня 2023 року №1105-XIV, постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442, розпочато процедуру припинення Фонду соціального страхування України. 03 січня 2023 року Головою комісії з реорганізації оприлюднено повідомлення про рішення щодо припинення Фонду соціального страхування України, строк заявлення кредиторами вимог до Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду становив два місяці з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення, тобто граничним терміном для заявлення вимог кредиторами було 03 березня 2023 року. 18 лютого 2023 року позивач направила заяву про задовільнення вимог кредитора до комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України, в якій просила визнати її кредитором за заборгованістю, що виникла за 2020 рік станом на 25 лютого 2021 року в розмірі 132 956,10 грн, з якої: допомога по тимчасовій непрацездатності 131648,67 грн; заробітна плата за вересень 2020 року 94,26 грн; індексація 1213,17 грн, та включити грошові вимоги до реєстру кредиторів. 25 лютого 2023 року позивач направила доповнення до заяви про задовільнення вимог кредитора, в якій просила визнати її кредитором за заборгованістю, що виникла за період роботи з 2017 року по 2021 рік в сумі 629 045,39 грн, з якої: надбавка за високі досягнення у праці 11599,99 грн; щомісячна премія 378261,67 грн; недоплата допомоги по листкам непрацездатності 44781,68 грн; відпускні 12877,05 грн; одноразова премія 181525,00 грн, та включити грошові вимоги до реєстру кредиторів. Зазначені заяви отримані відповідачем 02.03.2023 та 06.03.2023 відповідно. 19 квітня 2023 року надійшли відповіді з Фонду соціального страхування України на заяви про визнання кредитором, в яких зазначено про відсутність правових підстав про визнання вимогою кредитора, оскільки в зверненні відсутні посилання на будь-які невиконані зобов`язання Фонду соціального страхування України, а наведені вимоги є предметом розгляду цивільної справи №296/3854/21, розгляд якої не завершено. Вважає такі відповіді неправомірними, оскільки: у відповідності до абз.6 п.7 Постанови Кабінету Міністрів України № 1442 протягом 3 робочих днів після 3 березня 2023 року (або до 9 березня 2023 року) Голова комісії з реорганізації Фонду мав скласти передавальний акт, в якому мали б міститись зобов`язання, включаючи ті, які оспорюються сторонами, тобто всіх кредиторів включно із ОСОБА_1 ; грошові вимоги, зазначені у заявах, не є предметом спору цивільної справи №296/3854/21; Фонд соціального страхування України, як роботодавець, мав виплатити допомогу в разі настання тимчасової непрацездатності та внести зазначені суми до звітності для включення цих доходів до страхового стажу для нарахування пенсії; зобов`язання по оплаті допомог по тимчасовій непрацездатності, заробітної плати, що містяться в законодавстві, колективному договорі, не потребують додаткового визнання роботодавцем; частиною 3 статті 112 Цивільного Кодексу України передбачено, що у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії та за рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання та повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 13.07.2023 відповідача замінено з Фонду соціального страхування України на його правонаступника - Пенсійний фонд України.

14.09.2023 на адресу суду від Пенсійного фонду України надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування поданого відзиву зазначив, що спір щодо наявності або відсутності заборгованості перед позивачем, узгодженості та обгрунтованості сум, заявлених у заявах, в судовому порядку не вирішувався. Доказів безспірності суми у розмірі 762 001,49 грн позивачем не надано. Фактично між позивачем та ФСС України виник спір щодо недоплаченої (невиплаченої) заробітної плати, допомоги по тимчасовій непрацездатності, додаткових виплат, починаючи з 2017 року, який може бути вирішений в окремому провадженні. Заявляючи вимоги про зобов`язання вчинити дії шляхом включення до проміжного ліквідаційного балансу кредиторські вимоги у сумі 762 001,79 грн, позивач має на меті одночасно вирішити спір про наявність заборгованості та документально її оформити, що виходить за межі позовних вимог. Заявлений позивачкою спосіб захисту не відповідає чинному законодавству. Крім того, під час процедури реорганізації (припинення) ФСС України проміжний ліквідаційний баланс не складався. Що стосується недоплачених сум премій, надбавок за період з 2017 по 2021 рік, то встановлення надбавок, премій та їх розмір є правом, а не обов`язком роботодавця, що визначено Положенням про умови оплати та стимулювання праці працівників ФСС України № 52 від 10.10.2017.

06 грудня 2023 року від позивача ОСОБА_1 на адресу Корольовського районного суду м.Житомира надійшла заява про зміну предмету позову, в прохальній частині якої, з урахуванням отриманого висновку експерта, змінено позовні вимоги та викладено їх наступним чином:

1) визнати грошові вимоги ОСОБА_1 у сумі 647 789,86 грн та зобов`язати Пенсійний фонд України включити їх до передавального акту в розрізі таких зобов`язань: 486 001,04 грн - заборгованість по заробітній платі (основній, додатковій та інших заохочувальних виплатах) та допомозі по тимчасовій непрацездатності; 161 788,82 грн - компенсація втрат частини грошових доходів, що виникли внаслідок порушення строків виплати заробітної плати;

2) стягнути з Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 647 789,86 грн, з яких: 486 001,04 грн - заборгованість по заробітній платі (основній, додатковій та інших заохочувальних виплатах) та допомозі по тимчасовій непрацездатності; 161 788,82 грн - компенсація втрат частини грошових доходів, що виникли внаслідок порушення строків виплати заробітної плати.

Ухвалою від 25.01.2024, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, долучено до матеріалів справи висновок експерта № 68 від 04.12.2023, складений за результатами проведення судової економічної експертизи.

Ухвалою суду від 25.01.2024 прийнято до судового розгляду заяву позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову у цивільній справі № 296/4778/23.

Ухвалою суду від 05.03.2024, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, у вказаній вище справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка та представник позивача - адвокат Станіславський С.В. в судовому засіданні підтримали позов з підстав, викладених у ньому та, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просили його задовольнити.

Представник відповідача - Пенсійного фонду України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з серпня 2017 року та звільнена з цієї посади 25.02.2021 згідно наказу голови правління Фонду соціального страхування України № 19 від 25.02.2021.

01 січня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21 вересня 2022 року №2620-ІХ, яким вирішено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 27.12.2022 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» (далі Постанова № 1442), яка набрала чинності 01.01.2023, головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України призначено ОСОБА_3 (п.4 та додаток).

Пунктом 6 Постанови № 1442 установлено, зокрема, що:

- строк заявлення кредиторами вимог до Фонду соціального страхування України (далі - Фонд) та управлінь виконавчої дирекції Фонду становить два місяці з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення;

- до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду на період до завершення їх реорганізації.

На голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду покладено забезпечення складення передавальних актів, які повинні містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється, щодо всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами протягом трьох робочих днів після закінчення строку пред`явлення вимог кредиторів та задоволення чи відхилення таких вимог (п.7 Постанови № 1442).

В межах строку, встановленого для подання кредиторами своїх вимог, 18.02.2023 ОСОБА_1 сформовано та надіслано заяву, адресовану голові комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України, в якій просила:

1) визнати ОСОБА_1 кредитором за заборгованістю, що виникла станом на 25 лютого 2021 року і станом на 18 лютого 2023 року, яка становить 132 956,10 грн на підставі документів, що додаються;

2) грошові вимоги включити до реєстру кредиторів;

3) про прийняте рішення повідомити письмово;

4) у випадку прийняття рішення про погашення заборгованості перерахувати заборгованість на рахунок в ПАТ «Укргаз банку».

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_1 було самостійно розраховано заборгованість, яка складається із:

- допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 131648,67 грн за період хвороби з 23.09.2020 по 09.01.2021 згідно листків непрацездатності серії АДШ № 969085 від 23.09.2020, серії АДЯ № 249694 від 26.10.2020, серії АДЯ № 249937 від 09.11.2020, серії АКА № 986504 від 19.11.2020, серії АДЯ № 261612 від 14.12.2020, серії АДТ № 601812 від 24.12.2020;

- недоплаченої заробітної плати за вересень 2020 року в сумі 94,26 грн;

- індексації, нарахованої на суму заборгованості в розмірі 131 742, 93 грн (131648,67 грн + 94,26 грн) за період з січня 2021 року по січень 2023 року, в розмірі 1213,17 грн.

Листом від 30.03.2023 № 08/Б-48з-82, підписаним головою комісії з реорганізації ОСОБА_4 , ОСОБА_1 надано відповідь на заяву від 18.02.2023 та повідомлено про відсутність правових підстав про визнання заяви вимогою кредитора, оскільки у ній відсутні посилання на будь-які невиконані зобов`язання Фонду соціального страхування України перед ОСОБА_1 . Також зазначено, що заявлені вимоги є предметом розгляду цивільної справи № 296/3845/21, розгляд якої не завершено.

25.02.2023 ОСОБА_1 сформовано доповнення до заяви від 18.02.2023, адресоване голові комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України, в якому просила:

1) визнати ОСОБА_1 кредитором за заборгованістю по заробітній платі та допомоги по тимчасовій непрацездатності з серпня 2017 року по січень 2021 року, що виникла станом на 25 лютого 2021 року і становить 629 045, 39 грн на підставі розрахунків та документів, що додаються;

2) грошові вимоги включити до реєстру кредиторів;

3) про прийняте рішення повідомити письмово;

4) у випадку прийняття рішення про погашення заборгованості перерахувати заборгованість на рахунок в ПАТ АБ «Укргазбанку».

Як вбачається зі змісту доповнення, ОСОБА_1 було самостійно розраховано заборгованість, яка складається із:

- надбавки за високі досягнення у праці, передбаченої Положенням про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженим постановою правління Фонду соціального страхування України від 08 лютого 2017 р. № 14 (далі Положення № 14), за вересень грудень 2017 року в розмірі 50% від окладу (щомісячно) в сумі 11 599, 99 грн;

- щомісячних премій, передбачених Положенням № 14, Положенням про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженим постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 № 52 (далі Положення № 52) за вересень 2017 року, листопад 2017 року, грудень 2017 року, січень-липень 2018 року, вересень-листопад 2018 року, січень-листопад 2019 року, січень 2020 року, лютий 2020 року, квітень 2020 року, червень вересень 2020 року, в загальній сумі 378 261,67 грн;

- допомоги по тимчасовій непрацездатності в загальному розмірі 44 781,68 грн за період хвороби згідно листків непрацездатності № 121316 від 01.09.2017 по 13.09.2017, № 957331 з 18.09.2017 по 06.10.2017, № 015117 з 09.10.2017 по 20.10.2017, № 957751 від 01.08.2018 по 28.08.2018;

- недорахованих відпускних в розмірі 12 877, 05 грн за лютий 2018 року, липень 2018 року;

- одноразових премій, передбачених Положенням № 52, за жовтень 2019 року, листопад 2019 року, січень 2020 року, серпень 2020 року, жовтень-грудень 2020 року, січень 2021 року, в загальному розмірі 181 525 грн.

Листом від 04.04.2023 № 08/Б-50з-87, підписаним головою комісії з реорганізації ОСОБА_4 , ОСОБА_1 надано відповідь на заяву від 25.02.2023 та повідомлено про відсутність правових підстав про визнання заяви вимогою кредитора, оскільки у ній відсутні посилання на будь-які невиконані зобов`язання Фонду соціального страхування України перед ОСОБА_1 . Також зазначено, що заявлені вимоги є предметом розгляду цивільної справи № 296/3845/21, розгляд якої не завершено.

Таким чином, грошові вимоги позивача до відповідача складали 762 001,49 грн.

Згідно висновку експерта № 68 від 04.12.2023, складеного за результатами проведення судової економічної експертизи: сума заборгованості по заробітній платі та допомоги по тимчасовій непрацездатності за період роботи ОСОБА_1 на посаді заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України станом на 25.02.2021 в сумі 762 001,49 грн підтверджується в меншій сумі 486 001,04 грн за умови сумлінного виконання обов`язків; розмір компенсації втрати частини грошових доходів за період з 26.02.2021 по 30.11.2023 становить 161 788,82 грн.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій, установ, юридичну особу - Фонд соціального страхування України () - припинено 20.06.2023 на підставі рішення щодо реорганізації, про що внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи № 021035093. Правонаступником Фонду соціального страхування України визначено Пенсійний Фонд України ().

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до частини 3 статті 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи (ч.5 ст.105 ЦК України).

Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора (ч.6 ст.105 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 106 Цивільного кодексу України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Відповідно до частин 1-3 статті 107 Цивільного кодексу України кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Отже, при реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво. При універсальному правонаступництві все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент. Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а усієї їх сукупності (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №910/5953/17, постанову Верховного Суду від 01.12.2022 у справі №917/436/21).

Системний аналіз норм статей 106, 107 Цивільного кодексу України, Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" дає підстави стверджувати, що передавальний акт призначений для забезпечення обліку прав та обов`язків, які передаються при реорганізації, і його затвердження як юридичний факт не має самостійного значення для виникнення універсального правонаступництва (див. постанову Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 908/2337/19).

Як вже встановлено судом, Фонд соціального страхування України припинено в результаті його реорганізації шляхом приєднання до Пенсійного фонду України.

Таким чином, за наслідками реорганізації Фонду соціального страхування України шляхом його приєднання до іншої юридичної особи - Пенсійного фонду України, до останнього перейшли всі права та обов`язки Фонду соціального страхування України, тобто має місце універсальне правонаступництво.

Згідно статті 116 Кодексу законів про працю України , при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.1 та 2 ст.5 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. постанови від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18).

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19, від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18, від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17).

Задоволення судом позовної вимоги має з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, і той, який обрав позивач, можна використати для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких він звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, і відмовляє у позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, 22 вересня 2020 року у справі № 127/18934/18).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (підпункт 6.21).

Виходячи з предмету та підстав позовних вимог у даній справі, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту у цьому випадку є неналежним.

Так, судом встановлено, що між сторонами виник трудовий спір з приводу стягнення сум, які, як вважає ОСОБА_1 , їй неправомірно не було виплачено при звільненні під час роботи на посаді заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України за період з 2017 року по січень 2021 року, зокрема: заробітної плати, в тому числі, премій, надбавок, відпускних, допомоги по тимчасовій непрацездатності, а також компенсації втрат частини грошових доходів внаслідок порушення строків виплати заробітної плати.

У даних спірних правовідносинах невключення кредиторських вимог ОСОБА_1 в передавальний акт не змінює та не припиняє права позивача вимагати стягнення сум, належних їй при звільненні з посади заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Належним способом захисту в цьому випадку є звернення позивача із окремим позовом до суду щодо стягнення з відповідача невиплачених заробітної плати, інших складових, які, на думку позивачки, їй були недораховані, що узгоджується із змістом та сутністю порушених прав позивачки.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного суду від 29 вересня 2020 року в справі № 908/2337/19.

Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог в частині визнати грошові вимоги ОСОБА_1 у сумі 647 789,86 грн та зобов`язати Пенсійний фонд України включити їх до передавального акту слід відмовити.

Також, оскільки вимога позивача про стягнення з Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 647 789,86 грн обгрунтована єдиними з іншими вимогами (визнати грошові вимоги і включити їх в передавальний акт) підставами позову і є похідною від них, така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Пенсійного фонду України (04070, м.Київ, вул.Боричів Тік,28, ) про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 05.06.2024.

Суддя М. В. Петровська