Справа № 572/2145/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі :

головуючого судді ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі ШЕВНІ І.С.

за участю :

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни у цивільну справу №572/2145/21 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_6 , в якому просить виділити їй в натурі із спільної часткової власності в цілу частину нерухомого майна частку майна, яке складається з : 1-1 (1-7) коридору площею 4,9 м2, 1-2 (1-8) кладової площею 3,7 м2, 1-3 (1-6) житлової площею 14 м2, 1-4 (1-5) - житлової площею 11,2 м2, загальною площею 33,8 м2, житловою площею 25,2 м2, а також сходи та погріб, що складає 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві зазначено, що позивач відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2014 року набула право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 , 1930 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до змісту позовної заяви набуте позивачем право власності було зареєстровано нею належним чином в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг з вказаного реєстру серії ЕЕК №211946 від 08 серпня 2014 року.

Крім цього, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2014 року позивач набула право власності на 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га., кадастровий номер :01:019:0066, розташовану за цією ж адресою.

Право власності на іншу частину цього ж будинку та земельної ділянки набула ОСОБА_6 .

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 08 червня 2017 року виділено сторонам по справі частки співвласників земельної ділянки та житлового будинку, відповідно до набутого ними права власності.

Оскільки між сторонами по справі існує спір щодо розподілу вказаного вище будинковолодіння в натурі, який добровільно вирішити сторони не можуть, вказане питання вирішувалось в судовому порядку.

Позивач вказує, що частини співвласників фактично виділені в натурі, обладнані самостійним входом, однак, відповідач перешкоджає позивачу у користуванні комунальними послугами, оскільки будинок обладнаний єдиними системами обліку, договір на електропостачання також укладений на одного з співвласників, а саме на відповідача.

Таким чином, оскільки позивач не має можливості використовувати належну їй частину будиноковлодіння, вона звернулась із до суду цим позовом, в якому просить виділити належну їй частину спірного нерухомого майна, як окреме будинковолодіння.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримала повністю, доли пояснення відповідно до змісту позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені до її довірительки вимоги не визнала повністю.

По суті заявлених вимог представник зазначає, що вимоги позивача є безпідставними, так як технічної можливості розподілу в натурі вказаного будинковолодіння немає, що встановлено в ході розгляду судом інших спорів за участю тих самих сторін.

Сторонами суду надані письмові докази, якими позивач та відповідач доводять свої вимоги та заперечення. Вказані докази судом долучені до матеріалів справи.

Крім цього, представником відповідача повторно було заявлено клопотання про закриття провадження у справі, відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, у задоволенні якого судом відмовлено.

Інших клопотань сторонами заявлено не було.

Врахувавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного.

Так, правовідносини в даному випадку виникли з приводу розподілу майна, належного сторонам на праві спільної сумісної власності.

Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Надані позивачем копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 8 серпня 2014 року та, відповідно, Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухому майно від 8 серпня 2014 року доводять, що сторони у справі набули право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, земельні ділянки площею 0,1000 га., по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до вказаних вище доказів позивач та відповідач зареєструвала вказане спадкове майно, 1/2 частина якого належить кожній із сторін на праві приватної спільної часткової власності. Вказані обставини додатково доводяться Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої станом на 06 квітня 2021 року.

Згідно із ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.

Із позовної заяви та пояснень сторін встановлено, що між сторонами по справі існує спір стосовно розподілу вказаного майна в натурі з метою його використання кожною із сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Із наявних в матеріалах справи копій технічних паспортів на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , виготовлених станом на 20 травня 2021 року та 25 травня 2016 року, 23 вересня 2013 року - встановлено, що за вказаною адресою дійсно розташоване будинковолодіння, яке складається із житлового будинку 1951 року забудови, загальною площею 74,8 м2, господарських будівель та земельної ділянки.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 08 червня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 23 серпня 2017 року та постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2019 року було виділено в натурі ОСОБА_1 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (житлову кімнату 1-5 площею 11,2 м2, житлову кімнату 1-6 площею 14,0 м2, коридор 1-7 площею 4,9 м2, кладову площею 3,7 м2), 1/2 частину сараю «Б» та частину земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, залишивши заїзд до будинковолодіння у спільному користуванні.

Позивач вказує, що поділ будинковолодіння в натурі фактично сторонами здійснено, частки сторін виділені, через що є технічна можливість виділу належної їй частки в окремий об`єкт нерухомості, на доведення чого надано суду висновок щодо виділу об`єкта нерухомого майна №1963 від 22 червня 2021 року , згідно із яким за результатами обстеження за технічними показниками 1/2 частина будинку по АДРЕСА_1 , є відокремленою, має окремий вхід, окремий підхід з вулиці, відокремлені інженерні мережі та розташована на окремій земельній ділянці , через що може бути виділена в окремий об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.

Отже, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. Якщо виділ (поділ) можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20) зазначено, що поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Якщо спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється. Верховний Суд врахував, що у цій справі позивач пред`явив вимоги про виділ належної йому частки в праві спільної часткової власності на будинковолодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками відповідно до часток у житловому будинку. Позовних вимог про поділ будинковолодіння в натурі між сторонами позивач не заявляв. Установивши, що будинковолодіння належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, має бути враховано, що виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим.

Із наданої відповідачем копії рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 07 березня 2017 року вбачається, що вказаним рішенням було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ будинковолодіння, (житлового будинку із надвірними будівлями, а також земельних ділянок), розташованого по АДРЕСА_1 : розділено в натурі між сторонами по справі земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , а у задоволенні вимоги про розподіл в натурі садибного (індивідуального) житлового будинку, розташованого за цією ж адресою відмовлено, в зв`язку із технічною неможливістю такого поділу.

Отже, наведеними вище судовими рішеннями було здійснено виділ належної позивачеві частки у спільному майні, в той же час встановлено, що поділ цього ж будинковолодіння в натурі не є можливим.

Таким чином, оскільки поділ спірного нерухомого майна є неможливим виділення частки у майні як окремого будинковолодіння також не може бути здійснено.

З огляду на наведене, вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягають.

На підставі ст.ст. 328, 355, 356, 358 ЦК України, керуючись ст.ст.81, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (жительки АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_5 (жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, а саме : виділ позивачеві в натурі як цілої частки окремої одиниці нерухомого майна із припиненням права спільної часткової власності 1/2 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 відмовити, за безпідставністю заявлених вимог.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 10 червня 2024 року.

Суддя: