КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 755/5227/23

номер провадження 22-ц/824/7642/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року /суддя Катющенко В.П./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Міністерство юстиції України, ДП «Національні інформаційні системи», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_7 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, ОСОБА_3 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просила суд:

1) скасувати рішення про державну реєстрацію права власності індексний № 241498914 від 07.06.2018, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу, м. Київ» ОСОБА_12 о 19:51:32;

2) визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ;

3) витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

4) стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. /т. 3 а.с. 90-97/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши вимоги позову.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно враховані обставини справи, зокрема те, що державний реєстратор ОСОБА_12 не приймала рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №41498914 від 07 червня 2018 року. Згідно відомостей з матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000202, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, невстановленими особами були подані підроблені документи щодо реєстрації ОСОБА_12 державним реєстратором КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» та у зв`язку з чим відбулося неправомірне втручання в роботу Реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначав, що не прийнято до уваги рішення Окружного адміністративного суду міста Києва №826/9296/18 від 11.09.2018 р., яке скасоване у зв`язку з невірною юрисдикцією, однак, висновки в ньому стосуються реєстратора ОСОБА_12 . Також вказував, що реєстратором було здійснено перереєстрацію права власності на предмет іпотеки без отримання дозволу на це від органів опіки та піклування, незважаючи на те, що право користування предметом іпотеки має малолітня дитина. На даний час квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , є єдиним місцем проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також окремо зазначав про те, що ринкова вартість предмета іпотеки на момент набуття права іпотекодержателем права власності в майже 2,5 разів є нижчою, ніж на момент укладення договору іпотеки. Державний реєстратор не мав права реєструвати право власності на предмет іпотеки за ОСОБА_4 , оскільки, не було дотримано порядку здійснення звернення стягнення на майно та реєстрації права власності, передбаченого Законом України «Про іпотеку». Відповідачка зобов`язана була надати державному реєстратору в установленому порядку письмову вимогу про усунення порушень, документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем такої вимоги.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказувала, що 03.05.2018 ОСОБА_3 отримала заяви (вимоги) ОСОБА_4 від 25.04.2018 вих.№36/02-24, №37/02-24, нотаріально посвідчені приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. за реєстровими №375, №376, за змістом яких Іпотекодавець та Позичальник повідомляються про заміну кредитора у зобов`язанні, а також попереджаються, що у випадку не повернення суми боргу протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги, Іпотекодержатель зверне стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку (копії є в матеріалах справи). Щодо способу захисту права, вказувала, що позовна вимога «скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру» не підлягає задоволенню, оcкільки вже була позовною вимогою у справі №755/17177/20, у задоволенні якої було відмовлено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15.11.2022, яке ОСОБА_3 не оскаржила, воно набрало законної сили. Судом у справі №755/17177/20 вже досліджувалось питання наявності/відсутності повноважень державного реєстратора у ОСОБА_12 та документи, надані їй ОСОБА_4 для державної реєстрації. ОСОБА_3 обґрунтовує свою позицію у цій справі №755/5227/23 здебільшого тими саме документами, що й у справі №755/17177/20. Позовна вимога «визнання права власності на квартиру» не підлягає задоволенню, оскільки у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними, як неодноразово наголошував ВС, неефективний спосіб захисту є окремою підставою для відмови у задоволенні позову. Позовна вимога «витребування з чужого незаконного володіння квартири» на підставі ст.388 ЦК України не підлягає задоволенню, оскільки спірне нерухоме майно не відчужувалось третім особам. Право власності на квартиру було зареєстровано за іпотекодержателем на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а не продано іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку». ОСОБА_4 звернула стягнення на спірне нерухоме майно на підставі Іпотечного договору, тобто між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наявні договірні відносини, які регулюють звернення стягнення на спірне нерухоме майно. Щодо документів кримінального провадження №0000202, на які посилається апелянт, то вони не є доказами у розумінні ч.6 ст.82 ЦПК України. Так, станом на сьогодні відсутній вирок суду, натомість є постанова старшого слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві Поплавського В. від 07.10.2021, за змістом якого кримінальне провадження №0000202 від 11.10.2018 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190, ч.1 ст.361 КК України, закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Також в ній зазначено, що в ході здійснення досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення встановлено не було. Щодо рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №826/9296/18 (реєстраційний № 76964548в ЄДРСР), то воно не стосується ОСОБА_3 , оскільки вона не була учасником цієї справи, щодо неї та спірної квартири не встановлені жодні обставини. Крім того, воно скасоване. Вказувала і на те, що права дитини на проживання у спірній квартирі, є предметом окремої справи №755/16570/18 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, провадження в якій зупинено до ухвалення остаточного рішення у цій справі. Жодним чином, реєстратором вказані права не порушені, а банком, як попереднім іпотекодержателем не надавалось згоди на реєстрацію.

Представник Міністерства юстиції (м. Київ) Я. Семенченко також звернулась з поясненнями, зазначаючи також про неналежний спосіб захисту права, обраний позивачем.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 04.08.2011 між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Авдієнком В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2408.

Цього ж дня, між ОСОБА_3 та ПАТ «Ерсте Банк» було укладено іпотечний договір №014/ZAWSOI/2/1 (з фізичною особою), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., зареєстрований в реєстрі за № 2412 (далі - Іпотечний договір).

За умовами п. 1.1. Іпотечного договору, цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 014/ZAWSOI/2/1 від 04.08.2011, укладеного між позичальником та іпотекодержателем, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому. У відповідності до цього договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на умовах іпотечного договору.

Згідно пункту 1.2 Іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та яка відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 04.08.2011 Авдієнком В.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 2408, буде належати в майбутньому іпотекодавцю після набуття права власності на вищевказану квартиру, разом з усіма її приналежностями і поліпшеннями, які можуть виникнути в результаті переобладнання, перепланування, реконструкції та/або добудови.

Згідно п. 3.1.4. Іпотечного договору, іпотекодержатель має право: у випадку невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та/або невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, що визначені на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, комісій, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки.

Згідно п. 5.1. Іпотечного договору, у разі порушення умов кредитного договору та або умов цього договору іпотекодержатель надсилає позичальнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань , вимога про виконання порушеного зобов`язання не менш, ніж у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень п. 5.5., 5.5.1 Іпотечного договору, у випадку невиконання позичальником та/або іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором та/або цим договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. У відповідності до статті 36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є договором по задоволення вимог іпотекодержателя на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд, зокрема але не виключно, може: згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнити забезпечені іпотекою вимоги іпотекодержателя за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. В цьому випадку цей договір (застереження п. 5.5.1.) є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

За положень п. 5.5.3 Іпотечного договору, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Згідно приписів 5.6. Іпотечного договору, право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, встановлених пунктом 5 цього договору належить іпотекодержателю.

10.04.2018 між ПАТ «ФІДОБАНК», як правонаступником АТ «Ерсте Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГРОВІНГ СТЕЙТ» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., зареєстрований у реєстрі за № 295, за умовами якого, у зв`язку із укладенням між новим іпотекодержателем та первісним іпотекодержателем договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.04.2010, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за кредитним договором № 014/ZAWSOI/2/1 від 04.08.2011 з урахуванням усіх змін та доповнень, внесених до нього, укладеним між первісним іпотекодержателем та ОСОБА_7 , первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотекодержателю згідно договору іпотеки, укладеного між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 , посвідченого 04.08.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В., за реєстровим № 2412.

25.04.2018 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГРОВІНГ СТЕЙТ», як первісним іпотекодержателем, та ОСОБА_4 , як новим іпотекодержателем, укладено Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., зареєстрований в реєстрі за № 372, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за договором іпотеки ,визначеним в пункті 1.2. цього договору, а новий іпотекодержатель приймає це відступлення.

Згідно положень п. 1.2., 1.3. Договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно цього договору відступлення прав вимоги новому іпотекодержателю відступаються права вимоги за договором іпотеки, укладеного між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 , посвідченого 04.08.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В., за реєстровим № 2412, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно. З моменту укладання цього договору новий кредитор набуває статусу іпотекодержателя за договорами іпотеки. Первісний іпотекодержатель набув право вимоги за договорами іпотеки на підставі договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки посвідченим 10.04.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І, за реєстровим № 295. Предметом іпотеки, визначеним договором іпотеки, є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 .

25.04.2018 за вих. № 36/02-24 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І. передала нотаріально посвідчену вимогу про повернення суми боргу ОСОБА_3 , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І, за реєстровим № 375.

25.04.2018 за вих. № 37/02-24 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І. передала нотаріально посвідчену вимогу про повернення суми боргу ОСОБА_7 , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І, за реєстровим № 376.

04.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І. складено свідоцтво про передачу заяви ОСОБА_4 ОСОБА_10 , яке зареєстроване в реєстрі за № 501.

04.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І. складено свідоцтво про передачу заяви ОСОБА_4 ОСОБА_7 , яке зареєстроване в реєстрі за № 502.

07.06.2018 державним реєстратором прав Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_12, на підставі договору іпотеки, серія та номер: 2412, виданий 04.08.2011, видавник: ПН КМНО ОСОБА_11 , договору (купівлі-продажу) прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: №295, виданий 10.04.2018, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І., договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: №372, виданий 25.04.2018, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру з реєстраційним номером АДРЕСА_3 , за ОСОБА_4 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався нормами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, про те, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно норми ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зважаючи на викладене, ураховуючи встановлені судом обставини у межах розгляду даної цивільної справи, до відповідачки ОСОБА_4 перейшло право вимоги за іпотечним договором.

У розрізі наведених до суду спірних правовідносин, позивачка вважає, що реєстрація права власності за ОСОБА_4 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка є предметом Іпотечного договору відбулась у протиправний характер та без правових підстав, передбачених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», оскільки на момент державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_4 державний реєстратор ОСОБА_12 не мала повноважень державного реєстратора, оскільки втратила паспорт, а в Міністерстві юстиції як державний реєстратор не реєструвалась. На момент реєстрації права власності на предмет іпотеки у квартирі була зареєстрована неповнолітня донька позивачки, а спірна квартира є єдиним житлом малолітньої. Також позивач не надавала згоди на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Крім того, вартість, за якою було звернуто стягнення на предмет іпотеки не відповідає дійсній ринковій вартості спірного нерухомого майна.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону № 898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 24 Закону № 898-IV (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Достатніх доказів того, що державний реєстратор ОСОБА_12 на час проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_4 не мала повноважень державного реєстратора, не надано.

У межах розслідування кримінального провадження щодо державного реєстратора ОСОБА_12 вироку суду не має.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності реєстраційних дій, апеляційним судом відхиляються з огляду також і на те, що відсутність у ОСОБА_12 повноважень державного реєстратора вже було підставою позову та предметом дослідження у справі №755/17177/20.

Так, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/17177/20 від 15.11.2022 встановлено, що відповідно постанови старшого слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві Поплавського В. від 07.10.2021 кримінальне провадження № 0000202 від 11.10.2018, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 361 КК України, закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У постанові слідчого зазначено, що в ході здійснення досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення встановлено не було.

Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі, достатні та достовірні докази у розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України, які б підтверджували, що ОСОБА_12 не була державним реєстратором та не мала права вчиняти оскаржувану реєстраційну дію щодо квартири позивача.

Крім того, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва №826/9296/18 від 11.09.2018, на яке як на підставу своїх вимог посилається позивачка, скасоване постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019, а провадження по справі закрито.

Вказане рішення не стосується ОСОБА_3 , оскільки вона не була учасником цієї справи, щодо неї та спірної квартири не встановлені жодні обставини. Крім того, це рішення не набрало законної сили, оскільки було скасовано постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2020, яка в подальшому в касаційному порядку не оскаржувалось. Підстави скасування цього рішення суду не мають жодного значення. Відповідно відсутні підстави для застосування ч.4 ст.82 ЦПК України до обставин, встановлених скасованим рішенням суду у справі №826/9296/18.

Отже, в цій частині доводи апеляційної скарги також є неспроможними.

Також суд першої інстанції вірно вказував на невідповідність обраного позивачем способу захисту права у розрізі спірних правовідносин, оскільки підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі.

Спірні правовідносини виникли з приводу того, що у зв`язку з неналежним виконанням укладеного з банком кредитного договору у ОСОБА_3 утворилася заборгованість. На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором новий іпотекодержатель звернув стягнення на предмет іпотеки, право власності на яке за новим іпотекодержателем було зареєстроване державним реєстратором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Враховуючи обставини конкретної справи та правовідносини, що склалися між сторонами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту прав позивача є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно з урахуванням наведених до суду підстав. При цьому, не є належним способом захисту витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки не відновить становища позивача, яке існувало у момент ймовірного порушення прав останньої, що відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. Іпотека на спірну квартиру не скасована.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення прав неповнолітньої дитини на проживання у спірній квартирі, апеляційний суд також відхиляє з таких підстав.

Апелянт не наводить жодну норму права, якою встановлено, що дозвіл органів опіки та піклування є обов`язковим документом для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (ст.37 Закону України «Про іпотеку»). Чинне законодавство не забороняє звертати стягнення на предмет іпотеки, в якому проживає та/або зареєстрована неповнолітня або малолітня особа.

Відсутні відомості у матеріалах справи про те, що Банк, як попередній іпотекодержатель, надав згоду на реєстрацію осіб у квартирі, яка є предметом іпотеки, у тому числі дитини позивача.

Так, у ч.3 ст.9 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV зазначено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки у користування. Аналогічна заборона міститься у п.4.1. Іпотечного договору від 04.08.2011.

Крім того, щодо права дитини на проживання у спірній квартирі, зазначене є предметом окремої справи №755/16570/18 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, провадження в якій зупинено до ухвалення остаточного рішення у даній справі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те що не заслуговують на уваги доводи позивача у частині того, що квартира, яка є предметом іпотеки є єдиним житлом малолітньої ОСОБА_6 , оскільки положення Закону № 898-IV (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) визначають, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ст. 40 зазначеного закону). Предметом даного позову не є виселення мешканців з іпотечного майна».

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, крім того, вимога про визнання незаконними реєстраційних дій, що є основною підставою для витребування майна за даним позовом, вже розглядалась судом.

У листопаді 2020 року ОСОБА_3 , не погоджуючись із зверненням стягнення на предмет іпотеки, вперше звернулась до суду із позовом.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04.01.2021 було відкрито провадження у справі №755/17177/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ,

Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу», Міністерства юстиції України, треті особи: Державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_12, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_7 , Національна поліція України, Державне підприємство «Національні інформаційні системи», Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (реєстраційний № 94185229 в ЄДРСР).

15.11.2022 рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/17177/20, яке набрало законної сили 23.12.2022, було відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову повністю, рішення не оскаржувалось.

У квітні 2023 року ОСОБА_3 вдруге звернулась до суду із даним позовом, змінивши спосіб захисту права.

Звертаючись з даним позовом, позивач просить:

- скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру;

- визнання права власності на квартиру;

- витребування з чужого незаконного володіння квартири.

Водночас, позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру не підлягає задоволенню, оскільки вже була позовною вимогою у справі №755/17177/20, у задоволенні якої було відмовлено. При цьому суд відмовив ОСОБА_3 у задоволенні позову у справі №755/17177/20 як по суті з огляду на предмет та підстави позову, так і через неналежний спосіб захисту.

Позовна вимога про визнання права власності на квартиру також не підлягає задоволенню, оскільки у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (постанови ВП ВС від 07.11.2018 року у справі №488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 02.07.2019 у справі №48/340, від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 22.01.2020 у справі №910/1809/18, від 28.01.2020 у справі №50/311-б, від 16.06.2020 у справі №372/266/15-ц, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18).

При цьому, як неодноразово наголошував ВС, неефективний спосіб захисту є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, позовна вимога про витребування з чужого незаконного володіння квартири на підставі ст. 388 ЦК України не підлягає задоволенню, оскільки спірне нерухоме майно не відчужувалось третім особам.

Право власності на квартиру було зареєстровано за іпотекодержателем на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку», а не продано іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві на підставі ст.38 Закону України «Про іпотеку». ОСОБА_4 звернула стягнення на спірне нерухоме майно на підставі Іпотечного договору, тобто між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наявні договірні відносини, які регулюють звернення стягнення на спірне нерухоме майно (постанова ВП ВС від 21.12.2022 у справі №914/2350/18 (914/608/20), провадження №12-83гс21).

Одночасне застосування всіх заявлених позивачем способів захисту, на її думку, порушеного права є неможливим, оскільки вони є взаємовиключними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: