Провадження № 2/161/1203/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гриня О. М.,

за участю секретаря судового засідання Жежерун Д. А.,

представника позивача адвоката Басалик В. Ф.,

представника відповідача адвоката Стретович І. С.,

представника Виконавчого комітету Луцької міської ради як органу опіки та піклування Шульгана Ф. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні квартирою ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 з позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_3 є його колишньою дружиною, шлюб між ними розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2016 року. В період перебування у зареєстрованому шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 2012 року вони спільно придбали трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем. На той час він працював далекобійником, заробляв кошти для сім`ї, а відповідач доглядала їхніх трьох малолітніх дітей. Позивач вказує, що придбання квартири, а також всі ремонтні роботи в цій квартирі здійснено фактично за його кошти. Однак, його часта відсутність вдома призвело до того, що дружина вирішила розірвати шлюб та наразі бажає проживати у спірній квартирі з іншим чоловіком. Реалізовуючи такий намір, відповідач виселила та зняла з реєстрації місця проживання старшу дочку ОСОБА_4 , яка наразі винаймає квартиру. Крім того, у відповідача виникають конфлікти з сином ОСОБА_5 , який також постійно не проживає у спірній квартирі, оскільки навчається і працює у м. Львові.

Починаючи з травня 2022 року, відповідач систематично вчиняє домашнє насильство відносно нього та дітей, що підтверджується відповідними рішеннями суду. Ситуація продовжує погіршуватись, а тому наразі їхня дочка ОСОБА_6 , 2011 року народження, проживає разом з ним у найманій квартирі. Позивач повідомляє, що ОСОБА_3 побила дочку ОСОБА_6 , дитина боїться матір і хоче проживати лише з ним. З усіх чотирьох дітей з відповідачкою залишився проживати лише син ОСОБА_7 , 2016 року народження.

Відповідач чинить йому перешкоди в користуванні спірною квартирою, заявляє, що вона є єдиним власником цієї квартири. У квітні 2023 року відповідач змінила у квартирі замок вхідних дверей, позбавивши його та дітей можливості доступу до житла. Позивач додає, що він є співвласником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а тому неправомірні дії відповідача порушують його законні права власника, що зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом.

На підставі наведеного позивач просить усунути перешкоди у користуванні квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення його ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 , 2011 року народження.

Ухвалою судді від 06 липня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

11 серпня 2023 року від представника відповідача адвоката Татарин В. М. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, сторона відповідача зазначає, що наразі в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває справа щодо поділу майна подружжя ОСОБА_8 . Сторона відповідача визнає, що спірна квартира придбана у шлюбі, однак право приватної власності на цю квартиру зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 на підставі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, вказана квартира є єдиним житлом відповідача. Між сторонами склались конфліктні стосунки, які супроводжуються вчиненням домашнього насилля, а тому вони не можуть жити спільно. Так, за 2022 рік було здійснено 11 викликів поліції щодо конфліктів у цій сім`ї. Позивач шляхом омани, увійшовши в довіру до ОСОБА_3 вселився у спірну квартиру. У період тимчасового проживання сторін в цій квартирі відповідач серед ночі приходив в кімнату відповідача з різного роду домаганнями, які були некомфортними відповідачу. Позивач зареєстрований за іншою адресою та не має зареєстрованого права власності на спірну квартиру. ОСОБА_1 налаштував дітей проти матері. Неодноразово старші діти викликали поліцію та надавали недостовірні відомості з метою притягнення матері до адмінвідповідальності за домашнє насильство. Старший син сторін ОСОБА_5 вчинив фізичне насильство щодо відповідача, з приводу чого наразі розслідується кримінальне провадження. Відповідач категорично заперечує побиття дочки ОСОБА_6 . Також представник відповідача зазначає про відсутність перешкод в користуванні спірною квартирою для дочки ОСОБА_6 , яка добровільно залишила це помешкання і проживає разом з батьком. Якщо ОСОБА_6 виявить бажання надалі проживати разом з матір`ю, то жодних перешкод відповідач чинити не буде. Однак, позивач не має будь-яких прав користування квартирою, оскільки він зареєстрований за іншою адресою та має на праві власності інше нерухоме майно. На підставі наведеного представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною секретарем судового засідання до протоколу підготовчого засідання від 27 лютого 2024 року, закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною секретарем судового засідання до протоколу підготовчого засідання від 15 травня 2024 року відновлено підготовче провадження з метою вирішення клопотання сторони відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 15 травня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною секретарем судового засідання до протоколу підготовчого засідання від 15 травня 2024 року, закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Басалик В. Ф. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, які наведені в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Стретович І. С. у судовому засіданні позов заперечила з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву, просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Луцької міської ради як органу опіки та піклування ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що вважає недоцільним вселення малолітньої ОСОБА_10 до спірної квартири, оскільки між матір`ю та дитиною склались конфліктні стосунки, а тому їх спільне проживання може нашкодити інтересам дитини.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували в шлюбі з 23 квітня 1996 року, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2016 року шлюб між ними розірвано (а. с. 6).

Також установлено, що сторони є батьками чотирьох дітей, в тому числі двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 7, 8).

На час вирішення справи судом ОСОБА_14 проживає разом з батьком, а ОСОБА_15 разом з матір`ю.

Копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно підтверджується, що 19 грудня 2013 року за ОСОБА_16 зареєстровано право приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 15).

Сторони визнають та підтверджують, що вищевказана квартира придбана ОСОБА_17 та ОСОБА_16 у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Наведене також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які свідчать, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області є справа за позовом ОСОБА_18 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (справа № 161/13413/23). У цій справі ОСОБА_12 серед іншого просить суд визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності.

Матеріалами справи підтверджується, що між колишнім подружжям ОСОБА_1 і ОСОБА_18 склалися триваючі неприязні, конфліктні стосунки, що супроводжується вчиненням домашнього насилля. Так, згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2023 року ОСОБА_19 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Згідно з вказаною постановою ОСОБА_19 притягнуто до відповідальності за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно дітей. Також установлено, що відносно відповідача застосовувались термінові заборонні приписи (а. с. 19-27). Також суд ураховує, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2022 року ОСОБА_1 також притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_18 .

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2019 року в справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18)).

Таким чином, суд установив, що позивач ОСОБА_11 є співвласником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час судового розгляду справи встановлено та не заперечується стороною відповідача, що ОСОБА_11 і малолітня ОСОБА_14 не проживають у спірній квартирі, відповідач чинить ОСОБА_20 перешкоди у користуванні квартирою через їх неприязні відносини. Враховуючи, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у власності сторін, то позивач має право безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою цієї квартири як її співвласник, тому обраний ним спосіб судового захисту в частині вселення до спірної квартири не суперечить законодавству і може бути застосований судом.

Суд ураховує, що між сторонами склались тривалі неприязні стосунки та факти вчинення домашнього насилля у цій сім`ї, однак, оцінюючи ситуацію загалом, беручи до уваги пояснення сторін, їх представників та наявні у справі докази, суд не вбачає підстав для однозначного висновку про те, що позивач або відповідач є лише кривдником чи жертвою домашнього насильства, оскільки кожна сторона надала документальні підтвердження вчинення домашнього насильства і позивачем і відповідачем. А тому, вирішуючи питання доцільності вселення позивача у спірну квартиру, суд виходить із законодавчо встановленої рівності прав сторін як співвласників житла та не вбачає підстав для застосування до відповідача у спірних правовідносинах захисту як до жертви домашнього насильства.

Разом з тим суд вважає доцільним застерегти сторін щодо неприпустимості повторних актів домашнього насильства чи іншої неправомірної поведінки, якими б незначними не були окремі епізоди, адже така їхня поведінка може негативно впливати на фізичний та психологічний стан їхніх дітей, які прямо чи опосередковано теж стають жертвами домашнього насильства. Суд закликає сторін діяти правомірно та добросовісно з неухильним та пріоритетним дотриманням прав дітей.

Суд відхиляє відповідні аргументи сторони відповідача та зазначає, що наявність у позивача іншого житла, а також факт його реєстрації місця проживання за іншою адресою не мають правового значення для вирішення цього спору, оскільки на зміст права власності (володіння, користування та розпорядження своїм майном) не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Суд ураховує позицію сторони відповідача про те, що ОСОБА_12 не заперечує щодо вселення у спірну квартиру дочки ОСОБА_10 .

Визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку із висновком суду про задоволенням вимог позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, суд, -

У Х ВА Л И В :

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом їх вселення у квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1073,60 грн. сплаченого при поданні позовної заяви судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач в своїх інтересах: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн НОМЕР_1 ).

Особа в інтересах якої звернувся позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

Відповідач : ОСОБА_3 , ( АДРЕСА_2 , іпн НОМЕР_2 );

Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування: (43025, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19).

Повне рішення суду складено 22 травня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь

Волинської області