ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/459/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар - Панькевич Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Семененко Людмили Михайлівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 лютого 2024 року, ухвалене суддею Дзюбичем В.Л. у цивільній справі №607/25123/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт перебування на його утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що 28 лютого 2020 року між ним та ОСОБА_4 було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу заявник без реєстрації став проживати разом із своєю дружиною в АДРЕСА_1 . Від попереднього шлюбу у його дружини є син ОСОБА_3 , який проживає разом з ними, знаходиться на повному утриманні заявника, так як батько останнього самоусунувся від його виховання та утримання.

ОСОБА_3 сприймає заявника як батька, оскільки фактично він займається його вихованням та утриманням, зокрема, повністю забезпечую матеріальне благополуччя сім`ї, а також все необхідне для нормального розвитку дитини такого віку - належні житлові умови, одяг, харчування, лікування та медичне обстеження, відпочинок та оздоровлення спортивні секції, навчання, тощо. Крім цього, сім`я не отримує аліментів та будь-якої соціальної та матеріальної допомоги з приводу утримання сина зі сторони ОСОБА_5 .

Крім цього, на утриманні ОСОБА_1 перебувають його діти від попереднього шлюбу: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Необхідність встановлення даного факту заявник пов`язує з тим, що на даний час він мобілізований до лав Збройних Сил України та відповідно до пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" має право на звільнення з військової служби у зв`язку із перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років, в тому числі і пасинка ОСОБА_3 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 лютого 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Семененко Л.М. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити. Вказує, що рішення суду є незаконним, оскільки на сьогоднішній день невідомо місце перебування біологічного батька ОСОБА_3 . Крім цього, для встановлення факту перебування неповнолітнього ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_1 не є обов`язковим позбавлення батьківських прав його рідного батька. Також, сім`я ОСОБА_1 не отримує аліментів та будь-якої соціальної та матеріальної допомоги з приводу утримання сина зі сторони ОСОБА_5 .

У відзиві військова частина НОМЕР_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що ОСОБА_1 не має юридичних прав щодо свого пасинка, які характерні для відносин батьківства. Питання батьківства між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повинно вирішуватись належним чином у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Окрім цього, у відзиві зазначається, що при вирішенні даного питання слід врахували особу ОСОБА_1 (що можна перевірити за загальнодоступними джерелами інформації - Єдиним державним реєстром судових рішень та офіційним вебпорталом "Судова влада"), зокрема, за час проходженні військової служби був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 130 КУпАП (16.07.2023 року у м.Тернопаолі перебуваючи у стані алкогольного сп"яніння вчинив ДТП), ч.3 ст. 172-11, ч.3 ст. 172-20 КУпАП (11.01.2024 року виконував обов"язки військової служби в місці дислокації військової частини з явними ознаками сп"яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп"яніння, з 12 по 14 січня 2024 року був самовільно відсутній за місцем служби), ч.1 ст. 173 КУпАП (23.02.2024 року вчинив домашнє насильство щодо своєї дружини, 24.02.2024 року порушив вимоги заборонного припису, а саме заборону на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи та заборона в будь-який спосіб контактувати з нею).

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 та його представник - адвокат Семененко Л.М. в судове засідання не з`явилися.

Від військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявник ОСОБА_1 не є рідним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той час, як у останнього є рідний батько, який за законом і зобов`язаний утримувати свого сина ОСОБА_3 , зокрема надавати матеріальну допомогу та брати участь у його вихованні. Оскільки рідний батько ОСОБА_3 не позбавлений щодо нього батьківських прав та не втратив правовий зв`язок із своїм сином, а тому заявник ОСОБА_1 не має правового обов`язку утримувати неповнолітнього ОСОБА_3 як і немає права вимагати встановлення факту перебування ОСОБА_3 на його утриманні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд, серед інших, розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до приписів пункту 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Правовідносини «утримання дітей», є предметом регулювання Сімейного кодексу України.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.

Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин:

- такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання;

- вітчим може надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що заявник ОСОБА_1 являється вітчимом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю.

Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки.

Як було зазначено вище, сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (ст.268 Сімейного кодексу України).

Матеріали справи свідчать про те, що пасинок заявника має рідного батька - ОСОБА_5 , який не був залучений до участі в справі, хоча заявлені вимоги безпосередньо стосуються його прав та обов`язків.

Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що біологічний батько пасинка заявника не виконує свій обов`язок щодо утримання сина.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність факту перебування на утриманні заявника його пасинка ОСОБА_3 .

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну представника ОСОБА_1 - адвоката Семененко Людмили Михайлівни - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 травня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.