КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3060/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття, -

установив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києваз позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що у травні 2021 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй.

Причиною залиття стало витік води з труби стояка, розташованого на кухні квартири АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач.

Внаслідок залиття пошкоджено стелю, оздоблення стін кухні, коридору та передпокою квартири, пошкоджено кухонні меблі, двері, прилади освітлення.

Ринкова вартість шкоди, яка завдана її квартирі, становить 139475 грн. За складання звіту технічної інспекції вона сплатила 2950 грн., а за проведення оцінки вартості матеріального збитку сплачено 6000 грн.

В добровільному порядку відповідач збитки не відшкодувала.

Вказує, що вона здійснила відновлення пошкодженого майна самостійно.

Внаслідок залиття їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у підвищеному психологічному навантажені, внаслідок пошкодження майна. Внаслідок стресової ситуації розвинулось захворювання, на яке необхідне довготривале лікування. Моральну шкоду оцінює в 200000 грн.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

Просила суд, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 148425 грн., моральну шкоду у розмірі 200000 грн. та судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні зазначеного вище позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги вона посилалась на обставини викладені в позові та підтвердила їх належними доказами.

В свою чергу, суд першої інстанції не взяв до уваги правову позицію відповідача, вийшов за межі своїх повноважень, щодо участі у розгляді спору, а зібраним нею, належним чином, письмовим доказам дає упереджену оцінку на користь сторони відповідача, чим порушує принцип диспозитивності.

Вказує, що відповідач неодноразово наголошував, що не заперечує щодо факту залиття та готовий компенсувати кошти, чим визнав наявність шкоди.

Наголошує, що протягом розгляду спору в суді першої інстанції представник відповідача неодноразово визнавав факт залиття і жодного заперечення, щодо винуватця залиття заявлено не було.

Оскільки відповідач не визнавала позовні вимоги в частині розміру матеріальної шкоди, то за клопотанням даної сторони судом було призначено судову товарознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 19 вересня 2023 року перед експертом поставлені питання до вирішення та оскільки на момент призначення експертизи було проведено ремонт від наслідків залиття у квартирі за основу брати інформацію про ознаки залиття зі звіту №41/21 про оцінку об`єкту від 19 червня 2021 року.

Після повернення матеріалів з експертизи, суд оцінив висновок експерта, який жодним чином не спростовує факти і докази надані нею, але як і попередньо з упередженим ставленням на користь відповідача.

Зазначає, що вона та її представник не отримувала ні вимог експерта, ні ухвалу суду на свою адресу (поштову, електронну, тощо), щодо надання документів за переліком як додаткова вимога експерта. Тому виконати, або проігнорувати вказані вимоги не могла, оскільки не обізнана в них.

Вказує, що повідомлення про прибуття експерта на об`єкт для проведення досліджень, вона отримала засобами зв`язку - меседжем «Вайбер» 26 травня 2023 року з повідомленням про забезпечення належних умов у безперешкодного доступу до квартири на 30 травня 2023 року о 09 год 30 хв, проте, у визначений час експерт не прибув.

Тим самим, висновки експерта, щодо не допуску до квартири і як наслідок не можливість проведення дослідження спростовуються, оскільки самі експерти не виконали свої ж вимоги, а спрямували свої дії на удаваність своїх намірів виконання своїх обов`язків.

Крім того, зазначає, що недобросовісна поведінка відповідача призвела до її моральних страждань, що вона також підтвердила належними доказами, проте суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені нею обставини та визнав надані нею докази неналежними, навіть не оцінюючи, як цього вимагають норми процесуального права.

Просила суд, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2023 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 21 травня 2009 року.

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 червня 2021 року.

Згідно з актом №1 від 03 травня 2021 року, складеного комісією у складі обслуговуючої компанії ФОП « ОСОБА_3 », голови ОСББ «Татарська, 27/4», було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_1 ) на предмет залиття вище розташованої квартири НОМЕР_2 (власник ОСОБА_2 ).

Під час залиття постраждали: коридор, кухня, кухонні меблі та елементи електрики.

В результат обстеження квартири НОМЕР_2 виявлено, що із труби стояка, розташованого в кухні біля лічильників води (поряд розташований бойлер), витікала струя води із зворотного клапана стояка ГПВ, кран був перекритий.

Причиною залиття квартири АДРЕСА_1 став витік води з труби із стояка, розташованого в кухні квартири АДРЕСА_2 .

Опис обсягу заподіяної шкоди: коридор: стеля (гіпсокартон) мокра, потьоки; стіни (гіпсокартон) мокрі, потьоки; залитий світильник на стелі; проводка мокра- аварійна; плінтуси сірі та відійшли від стіни; розетка - залиті водою; підлога залита водою зі стелі та стояла вода; кухня: стеля (гіпсокартон) мокра, потьоки, вкрита грибком; стіни (гіпсокартон) мокрі, потьоки, вкрита грибком; проводка мокра- аварійна; розетки на стіні мокрі; стіни (гіпсокартон) за кухонними меблями мокрі, вкриті грибком; лічильники води та труби на кухонному стояку - залиті водою, грибок; кухонні меблі: мебельні секції мокрі, роздуті, вкриті грибком; поверхні меблів мокрі, роздуті та потріскані, вкриті грибком, стіна (гіпсокартон), на якій кухонні меблі мокрі, вкриті грибком, біля витяжки - стан (гіпсокартон) в потьоках.

Акт був складений за зовнішнім виглядом, присутні підписи представника винуватця ОСОБА_4 , потерпілої сторони ОСОБА_1 .

Відповідно до звіту технічної інспекції об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 від 07 травня 2021 року внаслідок залиття потребують наступні роботи: 1. Демонтаж гіпсокартону стелі - 6,3 кв.м., демонтаж гіпсокартону стінового - 7,8 кв.м., демонтаж штукатурного шару - 1,9 кв.м., демонтаж шару фарби на уражених/пошкоджених ділянках поверхонь стін та стелі - 3,5 кв.м., обробка поверхонь стін та стелі, що були уражені пліснявою протигрибковими засобами - 20 кв.м., штукатурка стін - 9,7 кв.м., шпатлювання стін з використанням склохолсту - 9,7 кв.м., монтаж гіпсокартону стелі - 6,3кв.м., фарбування поверхні стелі - 33 кв.м., фарбування поверхні стін - 72 кв.м., демонтаж кухонного гарнітуру - 1 од., заміна елементів робочої поверхні кухонного гарнітуру згідно заданих розмірів - 2 од., виготовлення корпусу кухонної шафи згідно заданих розмірів - 2 од., заміна та монтаж приладів освітлення - 2 од.

Внаслідок потрапляння води крізь стелю були залиті водою прилади освітлення - 2 од. працездатність приладів не підтверджена.

За інформаційно-консультативні послуги у сфері інжинірингу сплачено 2950 грн.

Згідно з звітом №41/2 про оцінку збитків від 19 червня 2021 року розмір матеріальних збитків, який завдано ОСОБА_1 , в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , яке виявлено 03 травня 2021 року, станом на момент складання звіту становить 139475 грн. Вартість складання звіту становить 6000 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року було призначено судову товарознавчу експертизу.

Позивач не виконав клопотання експерта, щодо надання технічного паспорту на квартиру, повної специфікації майна, що було пошкоджено, технічної документації, відомостей про первісну вартість та дату введення в експлуатацію, акти технічного стану досліджуваного майна (згідно клопотання експертів про надання додаткових матеріалів), доказів витрат на проведення ремонту, також позивач не забезпечила доступу до квартири АДРЕСА_1 , що призвело до неможливості проведення експертизи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що сторона позивача фактично ухилилась від проведення експертизи, висновки якої мають вирішальне значення у даній справі, оскільки вона була призначена саме для з`ясування розміру заподіяного позивачу матеріального збитку внаслідок залиття, а тому суд першої інстанції визнав факти, для з`ясування яких експертиза була призначена, такими, які позивачем не доведені.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи, а права позивача, як було встановлено судом порушено не було.

Позивачем не доведено належними доказами протиправність діянь саме відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і діями відповідача, не надано суду належних доказів того, що саме внаслідок залиття квартири позивача було заподіяну їй моральну шкоду, яку позивача оцінила в 200000 грн., що унеможливлює задоволення позову у цій частині.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, виходячи з такого.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У частинах 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

За ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачу було заподіяно матеріальну шкоду у вигляді пошкодження належної їй на праві власності квартири, внаслідок її залиття.

Однак суд першої інстанції помилково виходив з того, що розмір завданої шкоди не підтверджено належними доказами.

Апеляційний суд встановив, що на підтвердження обставин залиття позивач надала належні, допустимі та достатні докази, а саме: акт обстеження квартири, звіт технічної інспекції об`єкта нерухомості, звіт, щодо обсягу і характеру пошкоджень, звіт про оцінку збитків.

Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири АДРЕСА_1 , отже, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність того факту, що залиття квартири АДРЕСА_1 , сталося з вини власника квартири АДРЕСА_2 , а саме ОСОБА_2 .

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 фактично не заперечує залиття квартири позивача, проте не погоджувалась з порядком та розміром обрахунку завданих збитків та моральної шкоди.

Висновки суду першої інстанції про те, що позивач ухилилась від допуску експерта до своєї квартири для проведення експертизи, не надала необхідних матеріалів про витрати на проведення ремонту, та без цього провести експертизу було неможливо, тому суд визнає факти, для з`ясування яких експертиза була призначена, таким які позивачем не доведені, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Так, актом №1 обстеження квартири НОМЕР_3 від 03 травня 2021 року комісією було визначено, що залиття квартири позивача сталося з вище розташованої квартири НОМЕР_2 внаслідок витоку води з труби із стояка розташованого в кухні квартири НОМЕР_2 .

Під час складання відповідного акту було встановлено: «під час залиття в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 на 4-му поверсі постраждали: коридор, кухня, кухонні меблі та елементи електрики».

Жодними доказами відповідач зазначені обставини не спростувала.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

У додатку № 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства ), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин).

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що наданий позивачем акт є належним доказом наявності вини, оскільки він, у загальному відповідає вимогам, встановленим вищезазначеними Правилами, в них наведені: дата та місце складання; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття. Зазначені у ньому дані відповідачем не спростовані, акт було складено в присутності Голови правління ОСББ, обслуговуючої компанії ФОП ОСОБА_3 , потерпілої сторони та представника винуватця шкоди.

Вирішуючи питання, щодо розміру завданої шкоди, суд апеляційної інстанції бере до уваги звіт про незалежну оцінку вартості майнового збитку від 19 червня 2021 року, складеного ФОП « ОСОБА_5 » «Центр експертної оцінки» у якому зазначено, що розмір матеріальних збитків, який завдано ОСОБА_1 в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , яке виявлено 03 травня 2021 року станом на момент складання даного звіту становить 139475 грн.

Апеляційний суд зауважує, що ціни спеціалістом взяті з загальнодоступних джерел, та не спростовані відповідачем.

Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі №3-51гс14 вказав, що аналіз норм ЦК України, щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Наведений висновок було підтверджено Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 квітня 2021 року в справі № 648/2035/17, від 15 липня 2021 року у справі № 520/4080/16, від 27 жовтня 2021 року у справі № 461/484/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 161/7881/20, від 18 січня 2023 року у справі № 642/5814/18 (провадження № 61-12091св22).

Разом з тим, позивачем було сплачено послуги за складання Звіту технічної інспекції об`єкта нерухомості від 10 травня 2021 року у розмірі 2950 грн., що підтверджується Актом надання послуг №47 від 07 травня 2021 року та платіжним документом від 18 травня 2021 року.

Також, позивачем було сплачено послуги за проведення оцінки вартості матеріального збитку завданої після залиття квартири АДРЕСА_1 у розмірі 6000 грн., що підтверджується розрахунковою квитанцією від 19 червня 2021 року.

Витрати здійснені на оплату звіту та оцінки є складником майнової шкоди, заподіяної позивачу, оскільки є витратами, які позивач була змушена зробити для визначення розміру заподіяної шкоди/вартості відновлювальних ремонтно-будівельних робіт, для відновлення свого порушеного права (тобто є реальними збитками), постанова Верховного Суду від 02 травня 2018 року №401/2142/16-ц.

За таких обставин, апеляційний суд з урахуванням встановлених у справі обставин та наведених норм права дійшов висновку про те, що позов в частині вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям, є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, у тому числі, у випадку, коли вона зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідачем проігноровані вимоги позивача про відшкодовування шкоди в добровільному порядку. У результаті залиття квартири позивача, остання була тривалий час позбавлена можливості вести звичний спосіб життя, були суттєво порушені її життєві плани, так як, проведення вимушеного незапланованого ремонту квартири вимагає значних додаткових зусиль та часу.

З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, апеляційний суд вважає, що позивачу завдана моральна шкода, грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача у розмірі 20000 грн. і такий розмір моральної шкоди відповідає змісту порушеного права, вимогам розумності та справедливості.

Жодних доказів на спростування завдання моральної шкоди відповідач також не надав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій у частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.382 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 4460,62 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) майнову шкоду у розмірі148 425 (сто сорок вісім тисяч чотириста двадцять п`ять) грн., та моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4 460 (чотири тисячі чотириста шістдесят) грн. 62 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 травня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба