Справа № 569/7126/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд Рівненської області з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, зацікавлена особа ОСОБА_2 звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та представник заявника ОСОБА_3 заяву повністю підтримали, просили суд її задоволити з підстав, викладених у заяві та встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своєю матір`ю спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 після присвоєння поштової адреси житлового будинку та господарським спорудам АДРЕСА_2 .

В судове засідання заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що підтверджує викладені в заяві обставини про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 після присвоєння поштової адреси житлового будинку та господарським спорудам АДРЕСА_2 та не заперечує проти її задоволення.

Заслухавши заявника, представника заявника, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України» § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , з якого вбачається, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Рівне, батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Мама заявника була одружена вдруге з ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 26 листопада 1971 року серії НОМЕР_2 . З дослідженої в судовому засіданні копії вищевказаного свідоцтва вбачається, що після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_9 , дружині ОСОБА_9 .

Від цього шлюбу в них народилася ще одна донька ОСОБА_10 , відтак заявник є донькою ОСОБА_4 від першого маминого шлюбу, а сестра ОСОБА_10 (дівоче прізвище ОСОБА_9 , після укладення шлюбу ОСОБА_11 ) є донькою нашої матері від другого шлюбу.

Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_12 серії НОМЕР_3 від 31 травня 1972 року та свідоцтвом про укладення шлюбу від 12 жовтня 1991 року серії НОМЕР_4 .

В зв`язку з одруженням прізвище заявника змінилося з ОСОБА_13 на ОСОБА_14 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № витягу 1 від 04 листопада 2023 року.

Вітчим заявника ОСОБА_8 (другий чоловік матері заявника) помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 , актовий запис №10.

З дослідженої в судовому засіданні копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 , виданого Бабинською сільською радою Рівненської області від 18 червня 2021 року серії НОМЕР_6 слідує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 померла у віці 80 років ІНФОРМАЦІЯ_3 про що складено відповідний актовий запис №83.

Зі слів заявника, оскільки матір хворіла і потребувала постійного догляду, то вона переїхала до неї і проживала разом з нею у її будинку за адресою АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Гощанською районною державною нотаріальною конторою Рівненської області від 17 травня 1991 року №400 матір була власником 1/3 житлового будинку з надвірними спорудами.

З дослідженої в судовому засіданні копії довідки від 11 жовтня 2023 року № 909, виданою Бабинською сільською радою Рівненської області вбачається, що гр. ОСОБА_1 спільно проживала та вела господарство до дня смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Після звернення до Рівненського обласного бюро технічної документації для виготовлення технічного паспорту стало відомо про невідповідність нумерації адреси будинку, відтак після звернення заявника до сільського голови із відповідною заявою було прийнято рішення виконавчого комітету Бабинської сільської ради Рівненської області від 30 жовтня 2023 року №122 про присвоєння поштової адреси житловому будинку та господарським спорудам в АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_4 , у зв`язку з переоформленням спадщини, а саме АДРЕСА_2 .

Заявник проживала разом з матір`ю, піклувалася про її здоров?я, несла всі витрати по купівлі ліків, продуктів харчування та всього іншого необхідного. Після смерті, організацією поховання та поминальних обідів займалася теж вона. На час відкриття спадщини після смерті матері вона постійно проживала з нею, фактично прийняла спадщину. Однак, у визначений законом термін не звернулася до нотаріальної контори із заявою про вступ у спадщину, оскільки вважала, що і так її прийняла.

Після звернення до приватного нотаріуса Рівненського міського округу Онищука І.М.. із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , 1941 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та на день смерті постійно проживала з нею, було отримано письмову відповідь від 08 листопада 2023 року за №124-02/14, згідно якого вбачається, що заявник є спадкоємцем за законом першої черги, заяв про прийняття спадщини від інших спадкоємців не надходило. Свідоцтво про спадщину ОСОБА_1 може бути видане за умови подання документів, що підтверджують прийняття нею спадщини. Такими, що прийняли спадщину згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються спадкоємці, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Із поданих документів вбачається, що адреса реєстрації ОСОБА_1 у паспорті АДРЕСА_3 , тобто відмінна від адреси постійного проживання та реєстрації спадкодавця. Таким чином, якщо заявник проживала на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем їй необхідно звернутися до суду за встановленням цього факту.

Потенційно ще одним із спадкоємців після смерті матері ОСОБА_4 є рідна сестра заявника ОСОБА_2 . Вона до нотаріальної контори із заявою вступ у спадщину не зверталася, на спадкове майно не претендує. Крім того, подала до суду заяву про підтвердження факту, що має юридичне значення - факту постійного проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своєю матір`ю спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 після присвоєння поштової адреси житлового будинку та господарським спорудам АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п. 23 Постанови №7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до положень частини третьої ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав, разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявляв про відмову від неї. Тобто, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від спадщини, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини, він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву.

Заявник звернулася до нотаріальної контори, де їй у видачі свідоцтва було відмовлено у звязку з пропуском шестимісячного терміну для звернення з заявою про прийняття спадщини та роз`яснено право звернутися до суду із заявою для встановлення факту, що вона проживала разом із з спадкодавцем до дня його смерті.

Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєтраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Метою звернення заявниці до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємиці зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18), у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому вона підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76-81, 83, 263, 264, 265, 268, 273, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити повністю.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своєю матір`ю спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 після присвоєння поштової адреси житлового будинку та господарським спорудам АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов