Справа №757/6719/24-ц Головуючий в суді І інстанції Бусик О.Л.
Провадження № 22-ц/824/8426/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Рагушіної І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року у справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства Юстиції України Лазарева А.І. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавче провадження НОМЕР_3, з примусового виконання виконавчого листа № 638/14655/13 від 30.04.2015, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованості за кредитним договором № CM-SME 706/242/2008 від 01.07.2008 року в розмірі 16711460,65 грн.

Вказує, що на сьогоднішній день, боржник ухиляється від добровільного виконання своїх зобов`язань та рішення суду в цілому. Зокрема у встановлені законодавством строки суму боргу боржник не сплатив, на виклик державного виконавця не відредагував.

З метою забезпечення виконання рішення суду, заявник просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , до виконання ним зобов`язань, покладених згідно виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 638/14655/13 від 30.04.2015 виданого Дзержинським районним судом м. Харкова.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року у задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, виконавець подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення подання, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не враховано, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду.

Від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що боржник частково виконав рішення суду, а тому твердження виконавця про його ухилення від виконання рішення не відповідає дійсності, що свідчить про відсутність підстав для задоволення подання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що відомостей про отримання боржником письмових вимог державного виконавця, як і власне постанови про відкриття провадження № НОМЕР_3, про арешт коштів боржника від 14 вересня 2015 року та 06 грудня 2018 року матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться зведене виконавче провадження НОМЕР_3.

14 вересня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Артемчуком Т.В. видано постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 та надано боржнику можливість самостійно виконати вимоги виконавчого документу в 7-денний строк.

09 листопада 2021 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т. Є. видано постанову про відкриття виконавчого провадження № 67431553, згідно з якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

14 вересня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчуком Т.В. видано постанову про арешт коштів боржника, якою постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та / або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

06 грудня 2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. видано постанову про арешт коштів боржника, якою постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та / або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, встановлено, об`єктів нерухомого майна за боржником не значиться.

Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ України встановлено, що відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Згідно відповідей на запити державного виконавця реєструючими органами повідомлено, що рухомого майна, цінних паперів, земельних ділянок сільськогосподарської техніки та іншого будь-якого майна, належного боржнику на праві власності, за боржником не зареєстровано.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.01.2018 по 02.02.2024 виїжджав з України 20 січня 2018 року, з поверненням 27 січня 2018 року, виїжджав - 23 серпня 2018 року, а повернувся 27 серпня 2018 року, виїжджав 19 жовтня 2018 року, повернувся - 26 жовтня 2017 року, виїжджав 05 січня 2019 року, повернувся - 15 січня 2019 року, виїжджав 14 квітня 2019 року, повернувся - 20 квітня 2019 року, виїжджав 03 травня 2019 року, повернувся - 10 травня 2019 року, виїжджав 19 травня 2019 року, повернувся - 25 травня 2019 року, виїжджав 12 червня 2019 року, повернувся - 16 червня 2019 року, виїжджав 20 липня 2019 року, повернувся - 01 серпня 2019 року, виїжджав 24 жовтня 2019 року, повернувся - 31 жовтня 2019 року, виїжджав 29 січня 2020 року, повернувся - 01 лютого 2020 року, виїжджав 16 липня 2020 року, повернувся - 27 липня 2020 року, виїжджав 24 січня 2021 року, повернувся - 31 січня 2021 року, виїжджав 01 травня 2021 року, повернувся - 09 травня 2021 року, виїжджав 24 липня 2021 року, повернувся - 05 серпня 2021 року, виїжджав 10 липня 2022 року, повернувся - 17 жовтня 2023 року, виїжджав 24 жовтня 2023 року, повернувся - 24 грудня 2023 року, виїжджав 02 січня 2024 року, іншою інформацією Центр не володіє.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За положенням п.5 ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань. тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Перевіривши наявні у матеріалах справи докази в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення подання, позаяк матеріали справи не містять доказів доведення виконавцем до відома боржника постанов виконавця та інших документів виконавчого провадження, що передбачено положеннями ст.ст. 26, 28 Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно, з матеріалів справи не вбачається умисного ухилення боржника від виконання судового рішення, що є підставою для застосування судом тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, згідно ст. 441 ЦПК України.

Доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованої ухвали суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до вимог ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий: Судді: