Справа № 161/8521/23 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/506/24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в порядку регресу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2023 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі уповноваженого органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 39804,94 грн, а також судові витрати по справі.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 у справі № 140/4656/22 було визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 01.06.2022 № 135-к «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлено останню на посаді провідного спеціаліста відділу № 3 управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Волинській області з 02.06.2022 року та стягнуто з ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 39804,94 грн з наступним відрахуванням податків і зборів.

Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10581,07 грн допущено до негайного виконання.

Згідно з інформацією ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. № 10-3-0.6-462/2-23 від 09.02.2023 на виконання вищевказаного рішення суду, згідно платіжних доручень № 1071 від 28.11.2022, № 1072 від 28.11.2022, № 1073 від 28.11.2022 та № 1074 від 28.11.2022, ГУ Держгеокадастру у Волинській області ОСОБА_2 повністю виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 39804,94 грн.

Оскільки звільнення ОСОБА_2 здійснено з порушенням закону, на начальника ГУ Держгеокадастру у Волинській області Боярчука В.А., як на службову особу, за наказом якої проведено звільнення, покладається обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області.

Витрачання з бюджету коштів на виплату ОСОБА_2 заробітної плати за час вимушеного прогулу порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора, який звернувся з даним позовом до суду, оскільки уповноважені органи не повідомили прокурора про те, що будуть самостійно вживати заходів щодо звернення до суду з відповідним позовом до ОСОБА_1 , що свідчить про їх бездіяльність, тому вказані обставини, відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», свідчать про наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову.

Ураховуючи наведене, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ГУ Держгеокадастру у Волинській області матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 39804,94 грн. та в користь Волинської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.02.2024 позов прокурора в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру залишено без розгляду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2024 року позов Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в порядку регресу задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 у порядку зворотної вимоги (регресу) на користь ГУ Держгеокадастру у Волинській області матеріальну шкоду у розмірі 39804 грн 94 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури 2684 грн 00 коп. сплаченого судового збору .

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову в позові. Вважає рішення суду необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу перший заступник керівника Луцької окружної прокуратури вказує на безпідставність доводів відповідача і просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Головне управління Держгеокадастру у Волинській області у відзиві на апеляційну скаргу просить її залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (39804 грн 94 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 23.05.2024, тобто дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, аргументи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

З м матеріалів справи вбачається, що наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області № 135-К від 01.06.2022, за підписом начальника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звільнено з посади провідного спеціаліста відділу №3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» (а.с.11).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.02.2022 у справі №140/4656/22 задоволено позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановлено визнати протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 135-к від 01.06.2022, поновлено ОСОБА_2 на посаді провідного спеціаліста відділу №3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області з 02.06.2022.Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 39804,94 грн. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10581,07 грн. допущено до негайного виконання (а.с. 12-16).

З платіжних доручень державної казначейської служби від 29.11.2022 вбачається, що Головне управління Держгеокадастру у Волинській області сплатило середній заробіток за час вимушеного прогулу на рахунок ОСОБА_2 в сукупному розмірі 39804,94 грн (а.с. 17-18).

Листом №10-3-0.6-1058/2-23 від 24.03.2023 року Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повідомило окружну прокуратуру про те, що не заперечує щодо пред`явлення Луцькою окружною прокуратурою позову на захист інтересів держави в бюджетній сфері внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 та стягнення коштів в порядку регресу в сумі 39804,94 гривні, у зв`язку з обмеженим фінансуванням по сплаті судового збору (а.с. 32).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

У ст. 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 33 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ч. 1 ст. 134 та нової редакції ст. 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2021 року у справі № 332/832/18.

Зважаючи на те, що у зв`язку з поновленням ОСОБА_2 на роботі за рішенням суду і сплатою Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області на його користь 39804,94 грн. за час вимушеного прогулу, Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області завдано матеріальної шкоди з вини відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що він як службова з вини якої завдано шкоди, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Перед зверненням до суду заступником керівника окружної прокуратури виконано вимоги частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, що підтверджується відповідним листом.

Зважаючи на зазначені положення закону, обгрунтування підстав та вимог позовної заяви, виконання прокуратурою вимог щодо повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, колегія також погоджується з висновком місцевого суду про наявність повноважень у прокурора для звернення до суду із позовом в інтересах держави у цій справі.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Абзацом 3 ст. 136 КЗпП України визначено, що покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до пункту 14 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 603 від 23.12.2021 (надалі - Положення), Головне управління утримуються за рахунок Державного бюджету України.

Структуру Головного управління затверджує Голова Держгеокадастру за погодженням з Міністром аграрної політики та продовольства України. Штатний розпис та кошторис Головного управління затверджує Голова Держгеокадастру.

Згідно з пунктом 16 Положення Головне управління є юридичною особою публічного права, має самостійних баланс, рахунки в установах Казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Абзацом 8 пункту 11 Положення затверджено, що начальник Головного управління призначає на посади та звільняє з посад відповідно до законодавства про державну службу державних службовців та працівників Головного управління.

У відповідності до пункту 10 Положення Головне управління очолює начальник, який призначається на посаду Головою Держгеокадастру за погодженням з Міністром аграрної політики та продовольства України, з головою відповідної місцевої державної адміністрації та звільняється з посади Головою Держгеокадастру відповідно до законодавства про державну службу.

Абзацом 4 ст. 136 КЗпП України визначено, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

З системного аналізу зазначеної правової норми вбачається, що звернення до суду з позовом про стягнення шкоди з керівника (заступника керівника) підприємства вищестоящим у порядку підлеглості органом допускається у випадку, коли особа, якою спричинена шкода, на момент пред`явлення позову перебуває у трудових відносинах з підприємством.

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_1 на момент пред`явлення позову та розгляду справи в суді першої інстанції припинив виконувати обов`язки начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області у зв`язку із звільненням із займаної посади.

Зважаючи на те, що у зв`язку з поновленням ОСОБА_2 на посаді за рішенням суду і сплатою Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області на її користь 39 804,94 грн за час вимушеного прогулу, Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області завдано матеріальної шкоди з вини ОСОБА_1 , оскільки був службовою особою, з вини якої завдано шкоду та несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому позивачем в даній справі є Головне управління Держгеокадастру у Волинській області.

При цьому, відповідно до ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Таким чином, ні норми Конституції України, ні Закону України «Про прокуратуру» не містять обов`язку прокурора з`ясовувати причини неналежного виконання органом своїх обов`язків щодо відшкодування шкоди підприємству, установі, організації, інтереси яких представляє прокурор чи надавати суду підтвердження того, що орган, який представляє прокурор погодився на таке представництво.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (п.6.43) зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи вказане, судом першої інстанції правомірно підтверджено наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: