Справа № 523/8416/24
Провадження №2/523/4132/24
У Х В А Л А

"21" травня 2024 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Далеко К.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», треті особи які не заявляються самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», треті особи які не заявляються самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач скористався своїм правом на альтернативну підсудність даної справи, звернувшись до Суворовського районного суду м.Одеси з даним позовом посилаючись на ч.12 ст. 28 ЦПК України, зазначив свою адресу проживання як: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановлено, що справа не підсудна Суворовському районному суду м.Одеси.

Параграфом 3 глави 2 ЦПК України визначено територіальну юрисдикцію (підсудність) та регламентовано правила подання позову до суду у відповідності до підсудності.

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Згідно з положень ЦПК України існує загальна підсудність за місцезнаходженням відповідача (ст.27 ЦПК України) та альтернативна підсудність за вибором позивача (ст.28 ЦПК України).

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається на особу, яка зверталася за виконавчим написом.

Альтернативна підсудність за вибором позивача визначена положенням статті 28 ЦПК України, однак на спірні відносини сторін не розповсюджується.

Частиною 12 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Разом з тим, положеннями ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Враховуючи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.

Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №263/14171/19.

Як вбачається із тексту постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Гамбаль О.Є. ВП № 65364995 від 07.05.2021, адресою виконання виконавчого напису (адреса боржника) є: АДРЕСА_2 .

Із позовної заяви вбачається, що позивач зазначає місце проживання: АДРЕСА_1 , але з відповіді Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що позивач (боржник) ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

В даному випадку виконавчі дії з виконання спірного виконавчого напису вчиняються приватним виконавцем за зареєстрованим місцем проживання боржника, що відповідно до положень ст.ст.24, 68 Закону України Про виконавче провадження є місцем проведення виконавчих дій і відповідно місцем виконання виконавчого напису.

Таким чином, місцем виконання виконавчого напису нотаріуса є саме Одеський ( Комінтернівський ) р-н, Одеської області. Інформація щодо місця проживання за вказаною у позові адресою, роботи боржника та звернення стягнення з зв`язку з цим на його доходи, в матеріалах справи відсутня.

Звертаючись до Суворовського районного суду м.Одеси із цим позовом, позивач помилково виходив з того, що місцем виконання виконавчого напису є місце його проживання.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом(стаття 125 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття суд, встановлений законом включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

За правилами ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність згідно ст. 32 ЦПК України не допускаються.

У зв`язку з тим, що місце виконання виконавчого напису збігається з місцем реєстрації проживання боржника, що відноситься до територіальної юрисдикції Комінтернівського районного суду Одеської області, суд вважає за необхідне передати матеріали позовної заяви до вказаного суду за територіальною юрисдикцією (підсудністю), так як дана справа не підсудна Суворовському районному суду м.Одеси.

Керуючись статтями 27,31,32,260,261,316,353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», треті особи які не заявляються самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд Комінтернівському районному суду Одеської області.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складання.

Ухвала складена 21.05.2024р.

Суддя К.О. Далеко