Справа № 491/1198/23
УХВАЛА

04 червня 2024 року Ананьївський районний суд Одеської області

у складі: головуючої судді Надєр Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Рачкової І.В.,

розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Непомнющого Олександра Миколайовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до 3 Спеціального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій ДСНС України про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

До Ананьївського районного суду Одеської області разом із позовною заявою 23 жовтня 2023 року за вхідним номером ЕП-412/23-В від 23 жовтня 2023 року надійшла заява представника заявника ОСОБА_1 адвоката Непомнющого Олександра Миколайовича, який діє на підставі ордеру серії ВН №1295125 від 23 жовтня 2023 року, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до 3 Спеціального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій ДСНС України про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном.

Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2023 року заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Непомнющого Олександра Миколайовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до 3 Спеціального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій ДСНС України про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном повернуто заявнику.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 березня 2024 року ухвалу Ананьївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2024 року скасовано та справу направлено до Ананьївського районного суду Одеської області для продовження розгляду.

Згідно заяви предметом спору по даній справі є визнання права власності за позивачем на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю. В зазначеній квартирі позивач проживає із своєю сім`єю на протязі більш ніж 10 років, що надає підстави для звернення до суду із захистом своїх прав. Але в серпні 2023 року позивач отримав листа датованого 04 травня 2023 року №01-156 від відповідача, в якому йшлось, що позивач, нібито є саме наймачем службового (відомчого) житлового приміщення, яке знаходиться на балансі відповідача. В свою чергу, начебто позивачу було роз`яснено особливості договору найму службового житлового приміщення та повідомлено, що 3 СЦІПР ДСНС України не може вільно користуватися та володіти своїм майном, тобто використовувати вказану квартиру для проживання діючих осіб рядового і начальницького складу та працівників, які виконують свої службові обов`язки в тому числі участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в умовах воєнного стану. Також в листі позивачу нібито роз`яснено, що згідно ст.124 ЖК УРСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Слід зауважити, що ані позивач, ані її чоловік ніколи не були робітниками і службовцями вказаної установи, та відповідно не припиняли трудові відносини із відповідачем. Отже, вказаним листом відповідач вимагав звільнити житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , та передати його до ЖКВ Центру в термін до 1 червня 2023 року. Таким чином є обґрунтовані підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може бути утруднено чи унеможливлене виконання рішення суду, адже позивач разом із її сім`єю можуть бути виселені із спірної квартири до прийняття рішення по дійсній справі.

У зв`язку з наведеним представник заявника просить задовольнити заяву в повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

При цьому, заява представника заявника ОСОБА_1 адвоката Непомнющого О. М. не входить до категорії заяв, визначеної частиною 5 статті 153 ЦПК України, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути її за відсутності особи, що подала заяву та інших осіб.

У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Непомнющого О. М. про забезпечення позову та додані до неї документи, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом..

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено можливість забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9 визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Умовою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання права власності за заявником (позивачем) права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , за набувальною давністю, а також зобов`язання відповідача не чинити позивачу та членам його родини перешкоди у користуванні вище зазначеною квартирою.

Заявник в заяві про забезпечення позову просить заборонити виселення позивача ОСОБА_1 та членів його родини з квартири АДРЕСА_2 , однак з документів, доданих до заяви про забезпечення позову, а також з документів, доданих до позовної заяви, які судом вивчені в рамках розгляду заяви про забезпечення позову, не вбачається підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки заявником не надано достатніх доказів, відсутня навіть інформація щодо складу його сім`ї, осіб, зареєстрованих у оспорюваній квартирі.

Відповідно до ч.7 ст.153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Таким чином суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Непомнющого Олександра Миколайовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до 3 Спеціального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій ДСНС України про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном.

Керуючись ст.ст.149-153, 258, 260, 261 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Непомнющого Олександра Миколайовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до 3 Спеціального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій ДСНС України про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Надєр Л.М.

Ухвала набула законної сили "____"______________20_____року.