Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Чулуп О.С.

при секретарі Ребрина Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до держава Україна в особі

Головного управління Національної поліції в Миколаївській області,

Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області

про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача в якому просить стягнути з Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 239300 грн.

В обгрунтування позову позивач вказує, що 11.11.2021р. подав начальнику Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (надалі - ГУ НП в Миколаївській області) С.Шайхету заяву №11/В-14 в якій виклав обставини стосовно вчинення щодо нього злочину за ознаками ч.3ст.355 КК України. Позивач вказує, що керівник ГУ НП в Миколаївській області, як органу досудового розслідування, не виконав передбачені положення норм ст.ст.55, 214 КПК України (Закон України № 04651-VI від 13.04.2012р.) дії : не вручив позивачу пам`ятку про права потерпілого; не визначив слідчого для здійснення досудового слідства злочину. Позивач вказує, що внаслідок бездіяльності керівника ГУ НП в Миколаївській області не було здійснено наступне: слідчий не вніс відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувалися, докази не збирались, не оцінювались, нікого не повідомлено про підозру і обвинувальний акт не був переданий в суд, який не здійснив захист його прав і свобод.

Позивач вказує, що внаслідок цього його як громадянина було позбавлено прав потерпілого на захист судом від протиправних посягань на його права і свободи гарантовані Конституцією України. Позивач вказує, що вказані дії завдали йому моральної шкоди. Позивач зазначає, що внаслідок незаконного обмеження його прав він тривалий час залишався в стані невизначеності, протягом тривалого строку не мав можливості вести свій звичайний спосіб життя. Позивач вказує, що тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані здоров`я, таких як швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість образливість тощо.

Представник Головного управління національної поліції в Миколаївській області надав відзив в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача зазначив, що механізм захисту порушеного права особи передбаченого чинними нормами КПК України шляхом оскарження бездіяльності слідчого щодо рішення про відмову у визнанні потерпілим та невнесення відомостей до ЄРДР. Представник відповідача зазначив, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача вказав, що доводи позивача зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймались службовими особами органів досудового розслідування, натомість у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення особистих немайнових чи процесуальних прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій службовими особами органів досудового розслідування моральної шкоди.

Представник Головного управління Держаної казначейської служби в Миколаївській області в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом досліджено заяву ОСОБА_1 № 11/В-14 від 11.11.2021р. до начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області С.Шайхета про вчинення злочину за ознаками ч.3 ст. 355 КК України. У поданій заяві ОСОБА_1 просив керівника органу досудового розслідування прийняти та невідкладно зареєструвати вказану заяву про вчинення злочину, вручити йому пам`ятку про його права як потерпілого, визначити слідчого для здійснення досудового розслідування. Також заява містить прохання внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, надати йому витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, повідомити про початок досудового розслідування, розпочати за цією заявою досудове розслідування, здійснити збирання доказів, скласти і передати прокурору обвинувальний акт. Крім того ОСОБА_1 просив повідомити його про початок кримінального провадження та закінчення досудового розслідування, провести перевірку факту обмеження його прав.

Судом досліджено лист т.в.о. заступника начальника СУ ГНП в Миколаївській області від 21.03.2023р. згідно якого повідомлено, що слідчим відділом Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється розслідування по кримінальному провадженню №0001461 розпочатому 23.10.2021р. за ознаками злочину передбаченого ч.4 ст.190, ч.1 ст.189, ч.3 ст.355, ч.ч.2,4 ст.358, ч.2 ст.366 КК України. Також повідомлено, що заява ОСОБА_3 за вихідним №11/ВОП-14 від 11.11.2021 року до слідчих підрозділів ГУ НП в Миколаївській області не надходила, однак у матеріалах кримінального провадження наявна заява за вказаним вихідним номером датована 04.11.202 року. Крім того у матеріалах кримінального провадження № 0001461 міститься заява ОСОБА_3 за вих. № 11/ВОП-23 від 12.11.2021 року. Також повідомлено, що ОСОБА_1 визнано потерпілим по кримінальному провадженню №0001699 від 11.12.2021р. Вказане кримінальне провадження об`єднано з кримінальним провадженням № 0001461. ОСОБА_1 видавалась пам`ятка про права потерпілого.

Судом досліджено витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0001461 від 23.10.2021р. згідно якого внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 29.12.2021р. за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.3ст.355 КК України (№3) було здійснено 29.12.2021р. Даний витяг також містить вказівку про внесення відомостей до ЄРДР за заявами ОСОБА_1 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України (№1), за ч.1ст.189КК України(№2); за ч.4 ст.358 КК України(№4); за ч.2 ст.358 КК України(№5); за ч.2 ст.366 КК України(№6).

Судом досліджено постанову прокурора Окружної прокуратури м.Миколаєва від 29.12.2021р. згідно якої об`єднано кримінальне провадження №0001461 від 22.10.2021р. за ч.3ст.190 КК України(за заявою ОСОБА_1 ) із кримінальним провадженням №0001874 від 29.12.2021р. за ч.3ст.190, ч.3ст.355 КК України (за заявою ОСОБА_1 ) в одне провадження за № 0001461.

Судом досліджено постанову прокурора Окружної прокуратури м.Миколаєва від 09.06.2022р. згідно якої об`єднано кримінальне провадження №0001461 від 23.10.2021р. за ч.3ст.190, ч.3ст.355 КК України (за заявою ОСОБА_1 ) із кримінальним провадженням №0001699 від 11.12.2021р. за ч.1ст.189 КК України (за заявою ОСОБА_1 ) в одне провадження за № 0001461.

Судом досліджено пам`ятку про права та обов`язки потерпілого видану ОСОБА_1 02.02.2022р., про що свідчить підпис останнього про отримання такої пам`ятки. Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 під час здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0001461 мав процесуальний статус «потерпілого» з лютого 2022р.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього(досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1ст.1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Аналіз вказаних норм права вказує, що законодавець, визначаючи суб`єкт, якому відшкодовується шкода, що завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, вказує що таким суб`єктом є особа, яка була притягнута до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, правовою підставою позову вказав на незаконність дій посадових осіб щодо виконання своїх посадових обов`язків на досудовому розслідування, посилаючись на норми КПК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За відсутності підстав для застосування ч.1ст.1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних, душевних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, правова позиція Верховного суду України полягає у тому, що визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди сааме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

Вказаний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 19.03.2020р. у справі № 686/13212/19.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст.24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту ч.1ст.303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у прийнятті рішення про відмову у визнанні потерпілим та у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Такий висновок є аналогічним висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 28.01.2019р. у справі № 686/7576/18, від 16.05.2019р. у справі № 686/20079/18, від 12.04.2019р. у справі №686/10651/18, від 22.05.2019р. у справі № 686/24243/18-ц.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди внаслідок невручення йому пам`ятки про права потерпілого, невнесення слідчим відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за його заявою від 11 листопада 2021 року, причинний зв`язок між діями керівника ГУ НП у Миколаївській області, слідчого поліції та настанням тих негативних наслідків, на які він посилався.

Позивач не позбавлений був права звернутись до слідчого судді зі скаргою щодо відмови у визнанні потерпілим, та щодо невнесення слідчим відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом та у разі задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі № 641/2328/17, від 31.10.2018р. у справі №646/5224/17, від 23.01.2019р. у справі №638/1413/17, від 01.04.2020р. у справі №641/7772/17, від 30.06.2020р. у справі №641/7984/17 .

Таким чином, позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу в підтвердження своєї позиції та тверджень, а висновки зроблені з власних суб`єктивних міркувань, що вказує на не доведеність та необґрунтованість його доводів та позовної заяви в цілому. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обставин, вказаних позивачем у позові про спричинення йому моральних страждань саме діями(бездіяльністю) керівника та слідчого ГУ НП в Миколаївській області.

Позивачем не надано судових рішень або висновків компетентних органів, якими б було встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами ГУ НП в Миколаївській області стосовно рішення про відмову у визнанні потерпілим та невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 .

Суд вважає, що позивачем не доведено та не надано доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками СУ ГУ НП в Миколаївській області, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них службових обов`язків.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 239300 грн. слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,12,81,83,141, 259,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до держава Україна в особі Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби у Миколаївській області про стягнення компенсації моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя