Справа № 209/2265/21
Провадження № 2/209/13/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2024 р. м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

за участі секретаря Золотих Л.М.

за участі прокурора ОСОБА_1

представника позивача та третьої особи ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Галенко І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське цивільну справу за позовом керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області Сергія Кузьменка в інтересах держави в особі: Кам'янської міської ради до ОСОБА_3 , треті особи - Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Комунальне підпрємство "Дніпродзержинське житлове об`єднання", Товарна Біржа "Європейська" про повернення нежитлових приміщень,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

Керівник Кам`янської окружної прокуратури С. Кузьменко звернувся до суду з позовом, в якому просить суд Застосувати наслідки недійсного правочину шляхом повернення нежитлового приміщення .У) 3, що розташоване в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 58.6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104) від ОСОБА_3 (РНОКПІП НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради (СДРПОУ - 24604168); стягнути з ОСОБА_3 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури, сплачений судовий збір у розмірі 28055,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Статтею 131і Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Кам`янською окружною прокуратурою Дніпропетровської області встановлено факт незаконного в позаприватизаційний спосіб вибуття нерухомого майна з комунальної власності територіальної громади. Так, рішенням Кам`янської міської ради №731-17/УІІ від 23.06.2017 «Про надання згоди на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі КП «ДЖО», надано згоду на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі комунального підприємства «Дніпродзержинське комунальне об`єднання» (далі КП «ДЖО»), в тому числі нежитлове приміщення (вбудоване приміщення№3) що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , площею 58,6 кв.м.; зобов`язано ліквідаційну комісію КП «ДЖО» здійснити відповідні заходи, передбачені чинним законодавством щодо відчуження комунального майна;, організацію виконання цього рішення покладено на департамент житлово-комунального господарства та будівництва міської ради та департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради. Вищезазначене рішення міської ради є незаконним з огляду на наступне. КП «ДЖО» створене рішенням Дніпродзержинської міської ради в 1999 році для обслуговування житлового фонду комунальної власності міста.

Відповідно до іт.п.6.1, 6 2 Статуту КП «ДЖО», затвердженого рішенням міської ради від 29.10.1998 №45-4 XXIII на балансі підприємства знаходились

Відповідно до п.п.6.1, 6.2 Статуту КП «ДЖО», затвердженого рішенням міської ради від 29.10.1998 року №45-4 XXIII на балансі підприємства знаходились будівлі та споруди, які передані фондом комунальної власності для використання шробничих цілях, та не могли бути відчужені ним самостійно. Рішенням міської ради від 26.06.2013 року № 825-37/УІ припинено юридичну обу КП «ДЖО» та створено ліквідаційну комісію, яку зобов`язано розглянути моги кредиторів та здійснити відповідні заходи, пов`язані з ліквідацією.

Таким чином, спірне нерухоме майно реалізовувалось в процедурі ліквідації мунального підприємства в порядку, передбаченим ст. ст. 110-112 ЦК України. Водночас, реалізація майна в даній процедурі має здійснюватися відповідно до порядку приватизації, оскільки жодних застережень щодо особливості алізації майна, ці норми не містять. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи дов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право іасності у разі приватизації майна, що є в комунальній власності.

З 07 березня 2018 року набув чинності Закон України «Про приватизацію гржавного і комунального майна» № 2269-VIII від 18.01.2018 року.

Відповідно до ч.І ст. 2 вказаного закону основною метою приватизації є прискорення економічного зростання, залучення іноземних і внутрішніх [вестицій, зменшення частки державної або комунальної власності у структурі еоном і ки України шляхом продажу об`єктів приватизації ефективному риватному власнику.

Відповідно до ч.2 ст. 2 вказаного закону приватизація здійснюється на снові таких принципів: законності; відкритості та прозорості; рівності та змагальності; державного регулювання та контролю; продажу об`єктів приватизації з урахуванням особливостей таких об`єктів; захисту економічної конкуренції; створення сприятливих умов для залучення інвестицій; повного, своєчасного та достовірного інформування про об`єкти; приватизації та порядок їх приватизації; забезпечення конкурентних умов приватизації.

Відповідно до ч.3 вказаного закону приватизація (відчуження) майна, по перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог цього Закону.

Положеннями ст. 4 вказаного Закону до об`єктів державної і комунальної масності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і пшунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим і іконом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 5 вказаного закону, з метою раціонального та ефективного іастосування способів приватизації, об`єкти приватизації поділяються на об`єкти -алої приватизації та об`єкти великої приватизації.

До об`єктів малої приватизації належать: 1) єдині майнові комплекси державних і комунальних підприємств, їх структурних підрозділів, у тому числі єдині майнові комплекси та їх структурні підрозділи, що передані в оренду, крім єдиних майнових комплексів державних і комунальних підприємств, що належать до об`єктів великої приватизації; 2) окреме майно.

Окремим майном вважається рухоме та нерухоме майно державних або комунальних підприємств (у тому числі будівлі, споруди, нежитлові приміщення), майно, що залишилося після закінчення процедури ліквідації державних або комунальних підприємств, визнаних банкрутами; майно підприємств, що ліквідуються за рішенням органу, уповноваженого управляти державним або комунальним майном; майно державних або комунальних підприємств, що не були продані як єдині майнові комплекси; державне або комунальне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств та перебуває на обліку господарських товариств, створених унаслідок приватизації або корпоратизації;

Тобто нежитлове приміщення (вбудоване приміщення № 3) за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до об`єктів малої приватизації.

Відповідно до ст. 6 вказаного закону суб`єктами приватизації є: державні органи приватизації; місцеві ради, органи приватизації територіальних громад; покупці.

Відповідно до системного аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що Кам`янська міська рада мала право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у комунальній власності територіальної громади лише шляхом приватизації, та така приватизації могла бути здійсненна виключно органами приватизації створеними вказаною радою, яким КП «ДЖО» не являється. Тобто, продавцем комунального майна повинен виступати Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, який відповідно до п. 2.3 Положення про Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, затвердженого рішенням Дніпродзержинської міської ради № 746-33/У від 29.03.2013, забезпечує реалізацію міської політики у сфері приватизації, оренди, використання, відчуження майна комунальної власності територіальної громади міста, а не КП «ДЖО».

Таким чином, Кам`янська міська рада обрала незаконний спосіб та не уповноважений відповідно до закону орган, на відчуження комунального майна в наслідок чого відповідне рішення міської ради суперечить актам цивільного законодавства і порушує інтереси територіальної громади та є незаконним. А отже, розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може бути оцінено як вираження волі територіальної громади на його відчуження. На даний час вказане рішення міської вже вичерпало свою дію.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, визнання незаконним та скасування спірного рішення міської ради, яке вже булореалізоване і вичерпало свою дію, не призведе до поновлення прав позивача, відновлення володіння, користування або розпорядження ним зазначеним майном, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19).

На виконання рішення Кам`янської міської ради №731-17/УІІ від 23.06.2017 року та на підставі Договору №1 про організацію та проведення аукціону від 23.12.2015 року укладеного між КП «ДЖО» та Товарною біржою «Європейська», останньою 05.04.2018 року проведено аукціон з продажу комунального майна - нежитлового приміщення (вбудоване приміщення №3), площею 58,6 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 та об`єкт нерухомомго майна реалізовано за 329 315 грн. 10 коп.

В той же день, між КП «ДЖО» та переможцем аукціону ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу майна № 0504/18/2 від 05.04.2018 року. Вказаний договір в порушення ст. 657 ЦК України не був нотаріально посвідченим. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як визначено ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 1 ст. 220 ЦК України, передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вимогами ст. 216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Враховуючи що договір купівлі-продажу майна № 0504/18/2 від 05.04.2018 року в силу положень ч. 1 ст. 26 Закону України «Про приватизацію лержавного та комунального майна», ч. 4 ст.656 ЦК України та ст. 657 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченню, однак ОСОБА_3 , такого посвідчення здійснено не було, такий договір є нікчемним в силу закону.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові гсава на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення пдлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За аналізом вищевказаних норм, вбачається що державній реєстрації підлягає право власності, яке виникло у особи на підставі правовстановлюючих документів, що відповідають нормам правовстановлюючих документів (зокрема договорам купівлі-продажу), укладених на підставі норм чинного законодавства.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу майна № 0504/18/2 від 05.04.2018 року є нікчемним, та таким що не породжує жодних правових наслідків крім його недійсності, право власності у ОСОБА_3 на нежитлове приміщення (вбудоване приміщення 3), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , не виникло та не підлягало державній реєстрації.

Не зважаючи на це, 13.06.2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. договору купівлі-продажу №0504/18/2 від 05.04.2018 року виданого Товарною біржою «Європейська», здійснила реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_3 на нежитлове приміщення (вбудоване приміщення АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 104).

Положеннями ч.4 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно з п.п.6, 7 Цорядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 (далі Порядок), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Пунктами 12, 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для іержавної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який зетановлює, в тому числі, відповідність заявлених прав і поданих документів замогам законодавства, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, віддмови в державній реєстрації прав. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових тт-ав на нерухоме майно та їх обтяжень" однією із підстав для відмови в іержавній реєстрації прав є те, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом. Таким чином державний реєстратор мала прийняти г шення про відмову в реєстрації заявлених прав. Таким чином, державний реєстратор мала прийняти рішення про відмову в реєстрації заявлених прав.

Відповідно до п.п.1,4, ч.І ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на 05.04.2018 року- дату прийняття рішення про державну реєстрацію права власності) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, в тому числі: виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Положеннями п. 57 Порядку передбачено, що для державної реєстрації прав, що набуваються, змінюються або припиняються у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміни чи припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. При цьому, з огляду на закріплені у ст.ст. 9, 10, 18 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" положення, порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Враховуючи, що обов`язковою умовою правочину, наданого ОСОБА_3 для реєстрації права власності на нерухоме майно договору купівді-продажу майна № 0504/18/2 від 05.04.2018 року, було нотаріальне посвідчення такого договору, державний реєстратор мала пересвідчитись у виконі цієї умови та в разі її відсутності прийняти рішення про відмову у вчиненні реєстраційної дії.

Таким чином, державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. приймаючи рішення від 13.06.2018 року, індексний номер - 41679616 про державну реєстрацію нежитлового приміщення №3, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить до комунальної власності були грубо порушені вимоги ст.ст.9, 10, 18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та п.п.6, 7, 12, 18, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тому таке рішення є незаконним. Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним зизнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових Прав, обтяжень речових прав,, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 статті 16).

Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до ч.І ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадах. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Вимогами статті 216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч.2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.5 ст. 216 ЦК України вимога цро застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, положення статті 204 ЦК України закріплюють презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі спростування презумпції правомірності договору (в даному випадку, у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, не можуть здійснюватися та породжувати будь-які правові наслідки.

Таким чином, здійснення приватизації спірного об`єкту нерухомого майна не уповноваженим на те органом, та у подальшому в порушення вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», ч. 4 ст.656 ЦК України та ст. 657 ЦК України нотаріально не посвідчення договору купівлі продажу на ТБ «Європейська» та прийняття рішення державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської релищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 в порушення вимог ст.ст.9, 10, 18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та п.п.6, 7, 12, 18, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі нікчемного договору купівлі продажу, тобто безпідставно, у зв`язку з чим необхідно застосувати наслідки недійсності правочину шляхом повернення об`єкта нерухомого майна нежитлове приміщення АДРЕСА_2 на користь територіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради.

Ураховуючи вищенаведене, у даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для реалізації прокурором конституційних повноважень з представництва інтересів держави у даній справі.

Частинами 3 та 4 ст. 56 ЦПК України закріплено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленимй або виключними обставинами. Прокурор, який звертається, до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій Заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх- захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Статтею 7 Конституції України закріплено, що в Україні визначається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно зі ст. 142 Конституції України матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ/міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Статтею 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.

Відповідно до ч. ч. .5, 6, 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне, або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Розпорядження об`єктами правакомунальної власності не може бути здійснене без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

В силу ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування є підзвітними, підконтрольними і відповідальними перед територіальними громадами.

Предметом спору у даному випадку є права власності на нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Кам`янське.

Відповідно до ст. 318 ЦК України одним з суб`єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження через відповідну міську раду (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

У даному випадку органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає Кам`янська міська рада.

Відповідно до ст. 143 Конституції України та ст. 327 ЦК України Майном, що є в комунальній власності, управляють територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені.ними органи місцевого самоврядування.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями здійснювати правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконувати усі майнові операції від .мені та в інтересах територіальних громад.

Таким чином, Кам`янська міська рада є органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, а саме представляти територіальну громаду міста та здійснювати від її імені повноваження щодо розпорядження нерухомим майном комунальної власності, в тому числі і прийняття до комунальної власності об`єктів нерухомості, якщо процедура приватизації відбулася з порушенням норм чинного законодавства. Статтею 19 Конституцією України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальні громади - є первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Разом з цим, в ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Положеннями ч. 7 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, скорочувати обсяги доходів місцевих бюджетів, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню. Порушення вимог законодавства про приватизацію та порядку реєстрації договорів купівлі-продажу комунального майна, безумовно завдає інтересам Кам`янської територіальної громади значної шкоди та підриває матеріальну основу місцевого самоврядування. Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Так, Кам`янська міська рада була проінформована Кам`янською окружною прокуратурою в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» листом від 30.03.2021 року за № 04/56-161ВИХ-21 про порушення інтересів держави, що полягає у тезпід ставному відчуженні об`єктів комунального майна, в тому числі приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , при цьому, усупереч наданих їм повноважень, - належних заходів, направлених на припинення порушень, що виникли внаслідок неналежної поведінки відповідачів, скасування незаконної державної реєстрації права власності та повернення об`єкта нерухомого майна у комунальну власність до цього часу не здійснили.

У відповідь міська рада листом від 09.04.2021 року за № 8 вих-08/259 повідомила прокурора про невжиття заходів реагування у судовому порядку через відсутність порушення інтересів територіальної громади.

У подальшому Кам`янська окружна прокуратура листом від 19.05.2021 року за №04/56-986 вих-21 проінформовано Кам`янську міську раду про порушення інтересів держави, що полягає у безпідставному відчуженні об`єктів комунального майна, в тому числі приміщення, що розташоване за адресою АДРЕСА_3 , при цьому, усупереч наданих їм повноважень, належних заходів, направлених на припинення порушень, що виникли внаслідок неналежної поведінки відповідачів, скасування незаконної державної реєстрації права власності та повернення об`єкта нерухомого майна у комунальну власність до цього часу не здійснили.

У подальшому окружною прокуратурою на адресу міської ради направлено листа від 03.06.2021 року за вих № 04/56-1320 вих-21 про порушення інтересів держави, що полягає у незаконному відчуженні об`єктів комунального майна, в тому числі приміщення, що розташоване за адресою АДРЕСА_3 , чим надала міській раді можливість відреагувати на вказані порушення.

У відповідь міська рада листом від 09.06.2021 року за №8 вих-08/471 поінформувала про відсутність порушень інтересів територіальної громади.

Таким чином, Кам`янська міська рада, будучи обізнаною про факт протиправного відчуження комунального майна, що порушує інтереси держави та територіальної громади не оскаржила його в судовому порядку з метою захисту інтересів територіальної громади м. Кам`янське.

Для того, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області Замкової Я.В. від 24 червня 2021 року позовна заява керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області С. Кузьменка в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради до ОСОБА_3 , треті особи - Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Комунальне підпрємство "Дніпродзержинське житлове об`єднання", Товарна Біржа "Європейська" про повернення нежитлових приміщень - повернута прокуророві на підставі п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України. (т.1 а.с.15-18).

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області Замкової Я.В. від 24 червня 2021 року заява керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області С. Кузьменка в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради про забезпечення позову повернута заявникові. (т.1 а.с.14)

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року апеляційна скарга керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради - задоволена. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року про повернення позовної заяви у справі за позовом керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради до ОСОБА_3 , треті особи Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Комунальне підприємство Дніпродзержинське житлове об`єднання, Товарна Біржа Європейська про повернення нежитлових приміщень - скасовано, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду. (т.1 а.с.127-133)

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Замкової Я.В. від 25 жовтня 2021 року позовна заява керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області Сергія Кузьменка в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради до ОСОБА_3 , треті особи - Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Комунальне підпрємство "Дніпродзержинське житлове об`єднання", Товарна Біржа "Європейська" про повернення нежитлових приміщень, залишена без руху. (т.1 а.с.137)

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Замкової Я.В. від 04 листопада 2021 року у задоволенні заяви керівника Кам`янської окружної прокуратури Сергія Кузьменка про забезпечення позову за позовом керівника Камянської окружної прокуратури Дніпропетровської області С. Кузьменка в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради до ОСОБА_3 , треті особи - Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Комунальне підприємство "Дніпродзержинське житлове об`єднання", Товарна Біржа "Європейська" про повернення нежитлових приміщень відмовлено. (т.1 а.с.152-153)

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Лобарчук О.О. від 31 травня 2022 року відкрито провадження у справі та призначена справа до розгляду у підготовчому судовому засіданні. (т.3 а.с.2)

26 жовтня 2022 року року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Галенко І.Є. подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити Кам`янській окружній прокуратурі Дніпропетровської області в задоволені позову в повному обсязі. На обґрунтування зазначено, що як зазначається Кам`янською міською радою, остання неодноразово надавала відповіді нароку відповідач - ОСОБА_3 , придбав у Комунального підприємства «Дніпродзержинське житлове об`єднання» на аукціоні, проведеному товарною біржею «Європейська» нежитлове приміщення №3, площею 58,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір купівлі-продажу майна, відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» було оформлено 05 квітня 2018 року через Товарну біржу «Європейська», реєстраційний номер 0504/18/2. За договором купівлі-продажу, Комунальне підприємство «Дніпродзержинське житлове об`єднання» продало, а відповідач купив нежитлове приміщення №3, площею 58,6 кв.м. за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам`янське, проспект Металургів, будинок 42. Нежитлове приміщення літ.А-1, загальною площею 58,6 кв.м. складається з: 1 - коридор, 2 - приміщення, 3 - коридор, 4 - підсобне приміщення, 5,6- приміщення, 7 - санвузол. Згідно з п.2 договору купівлі-продажу, зазначене майно продане на аукціоні за піною 329 315,10 грн.

Даний договір набув чинності з моменту його підписання Сторонами і на даний час Відповідач постійно володіє зазначеним нежитловим приміщенням. Угода двома сторонами виконана у повному обсязі. Позивач виплатив Продавцю повну суму грошових коштів за нежитлове приміщення та 13 квітня 2018 року на підставі .Акту' передачі нерухомого майна Позивач отримав у власність нежитлове приміщення ТЄЗ, площею 58,6 за адресою: АДРЕСА_1 . Продавець ніколи не пред`являв до Позивача ніяких претензій, копія Акту передачі нерухомого майна додається). року відомості щодо права власності позивача на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 26688698. На сьогоднішній день Позивач є законним власником нежитлового приміщення АДРЕСА_2 . Також вбачається, що нерухоме майно вибуло з володіння власника, територіальної громади в особі Кам"янської міської ради, за їх волею. Укладений 05.04.2018р. за №0504/18/2 Комунальним підприємством «Дніпродзержинське житлове об`єднання» та ОСОБА_3 договір купівлі продажу майна не підлягав нотаріальному посвідченню та був укладений відповідно до приписів Закону України "Про товарні біржі" (в редакції що діяла на час продажу спірного майна). Вказаний Договір було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що мається відповідний запис. У якості Додатку у вищезазначеній позовній заяві присутнє рішення міської ради від 29.03.2013 № 746-33/УІ (у редакції рішення міської ради від 26.02.2016 № 79-05/УІІ) де в Положенні про департамента комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради. Згідно п. 1.1 .Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради (далі - департамент) є виконавчим органом Дніпродзержинської міської ради,що утворюється міською радою. Департамент є підзвітним та підконтрольним міській раді, підпорядкованим міському голові, виконавчому комітету міської ради. Згідно п. 1.2.Департамент є правонаступником усіх прав, обов`язків департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради. Згідно п. 1.3. Департамент у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, рішеннями міської ради та її виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови, іншими нормативними актами, а також цим положенням. За текстом Положення основними завданнями департаментує:

п.2.1. Виконання за дорученням міськоїради повноважень власника комунального майна.

п.2.2. Виконання функцій органу управління майном комунальної власності територіальної громади міста.

п. 2.3. Забезпечення реалізації міської політики у сфері приватизації, оренди, використання, відчуження майна комунальної власності територіальної громади міста, п. 2.5. Здійснення повноважень суб`єкта державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Функціями департаменту згідно Положення є: п. 3.2. Здійснює від імені міської ради правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, у тому числі виконує всі майнові операції (передача об`єктів права комунальної власності у користування, оренду юридичним та фізичним особам, лізинг, концесію, продаж і купівля, міна, передача під заставу, організація відчуження, підпис договорів тощо). Рішенням Кам`янської міської ради 17 сесії VII скликання від 23.06.2017р. №731- 17/УІІ Про надання згоди на відчуження комунального майна, що облікується на балансі КП "ДЖО" надано згоду на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі комунального підприємства "Дніпродзержинське житлове об`єднання", для задоволення пред`явлення кредитора вимог згідно з додатком. Згідно рішення ліквідаційній комісії комунального підприємства "Дніпродзержинське житлове об`єднання" здійснити відповідні заходи, передбачені чинним законодавством щодо відчуження комунального майна. Голові ліквідаційної комісії публікувати інформацію про дату та час проведення аукціонів в інформаційно-аналітичному щотижневику КП "Редакція газети "Відомості" Кам`янської мілької ради". Організацію виконання цього рішення покласти на депертамент житлово-комунального господарства та будівництва міської ради та департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради. На виконання вказаного рішення Комунальним підприємством Дніпродзержинське житлове об`єднання" та Товарною Біржею "Європейська" 23.12.2015р. укладено Договір № 1 про організацію та проведення аукціону. Згідно приписів ст.ст. 2, 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств" об`єктами малої приватизації є окреме індивідуально визначене майно. Приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом продажу на аукціоні, тощо. Відповідно до приписів ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Відповідно до приписів ст. 650 Цивільного кодексу України (в редакції що діяла на час продажу спірного майна) особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах, тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до приписів ст. 656 Цивільного кодексу України до договору купівлі - продажу на біржах, конкурсах, аукціонах застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі - продажу або не випливає з їхньої суті. Згідно приписів ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" (в редакції що діяла на час продажу спірного майна) Біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно ст.ст. 2, 4, 5, 14, 15, 24, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі: поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна. Реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта. Підстави для відмови в державній реєстрації прав: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката. Згідно ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. На час розгляду справи, у розумінні приписів Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", має місце офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття права власності на спірне нерухоме майно зареєстроване шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.ст. 1, 4, 5, 6 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" аукціон - спосіб продажу об`єкта приватизації, за яким власником об`єкта приватизації стає покупець, що в ході торгів запропонував за нього найвищу ціну; викуп - спосіб продажу об`єкта приватизації одному покупцю. До об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України. З метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації поділяються на об`єкти малої приватизації та об`єкти великої приватизації. До об`єктів малої приватизації належать:окреме майно. Окремим майном вважається рухоме та нерухоме майно державних або комунальних підприємств (у тому числі будівлі, споруди, нежитлові приміщення), майно, що залишилося після закінчення процедури ліквідації державних або комунальних підприємств, визнаних банкрутами; майно підприємств, що ліквідуються за рішенням органу, уповноваженого управляти державним або комунальним майном; майно державних або комунальних підприємств, що не були продані як єдині майнові комплекси; державне або комунальне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств та перебуває на обліку господарських товариств, створених унаслідок приватизації або корпоратизації. Суб`єктами приватизації є: державні органи приватизації; місцеві ради, органи приватизації територіальних громад; покупці. Згідно ст.ст. 1,2, 15 Закону України "Про товарні біржі" (поточна редакція) цей Закон визначає правові умови створення та функціонування товарних бірж на території України як організованих товарних ринків. У цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: біржова угода - зафіксоване та зареєстроване товарною біржею в електронній торговій системі прийняття учасниками біржових торгів зобов`язання укласти біржовий договір щодо біржового товару згідно з правилами товарної біржі;біржовий товар - актив, допущений до біржових торгів на товарній біржі згідно з правилами такої товарної біржі, а саме продукція та інші речі, визначені родовими ознаками; біржові торги - організоване подання учасниками біржових торгів заявок на купівлю/продаж біржових товарів, уклад,ання біржових угод (біржових договорів) та вчинення інших дій на товарній біржі щодо таких біржових товарів відповідно до правил товарної біржі; клієнт - юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка продає та/або придбаває біржовий товар за посередництва (представництва) учасника біржових торгів. Правилами товарної біржі визначаються права та обов`язки членів товарної біржі як учасників біржових торгів, а також інших учасників біржових торгів у випадках, встановлених законодавством та/або правилами товарної біржі. Члени товарної біржі мають право: 1) брати участь у біржових торгах; 2) отримувати інші послуги товарної біржі. Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до п.п. 1,3,4 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 650 Цивільного кодексу України особливості укладення договорів на організованих ринках капіталу, організованих товарних ринках, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами законодавства. Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до п.1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до п.1,2 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція) кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтями 13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути здійснене лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Таким чином, за обставин визначених у цьому відзиві на позов та роблячи висновок того, що спірний договір купівлі-продажу, є таким що відповідає вимогам чинного законодавства та виходячи з цього, позовна заява не підлягає задоволеню. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Відмовити в задоволенні позовної заяви Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради до ОСОБА_3 , треті особи: Департамент комунально власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Комунальне підприємство «Дніпродзержинське житлове об`єднання», Товарна біржи «Європейська», про витребування нежитлового приміщення. (а.с.25-31 Т.3)

22 листопада 2022 року керівник Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області С. Кузьменко надав відповідь на відзив, в якому зазначив наступне. Ознайомившись з поданим відзивом представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Галенко І.Є. про те, що спірний договір купівлі- дродажу, є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства Кам`янська окружна прокуратура не погоджується з його доводами та спростовує їх зазначаючи про наступне. Підставами для пред`явлення позовної заяви Кам`янської окружної прокуратури в інтересах Кам`янської міської ради стало те, що Кам`янською окружною прокуратурою Дніпропетровської області встановлено факт незаконного вибуття нерухомого майна з комунальної власності територіальної громади. Так, рішенням Кам`янської міської ради №731-17/УІІ від 23.06.2017 «Про надання згоди на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі КП «ДЖО», надано згоду на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі комунального підприємства «Дніпродзержинське комунальне об`єднання» (далі КП «ДЖО»), в тому числі нежитлове приміщення (вбудоване приміщення №3) що розташоване за адресою: м. Кам`янське, пр. Металургів 42, площею 58,6 кв.м., зобов`язано ліквідаційну комісію КП «ДЖО» здійснити відповідні заходи, передбачені чинним законодавством щодо відчуження комунального майна; організацію виконання цього рішення покладено на департамент житлово-комунального господарства та будівництва міської ради та департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради. Вищезазначене рішення міської ради є незаконним з огляду на наступне. Комунальне підприємство «Дніпродзержинське житлове об`єднання» створене рішенням Дніпродзержинської міської ради в 1999 році для обслуговування житлового фонду комунальної власності міста. Відповідно до п.п.6.1, 6.2 Статуту КП «ДЖО», затвердженого рішенням міської ради від 29.10.1998 №45-4 XXIII на балансі підприємства знаходились будівлі та споруди, які передані фондом комунальної власності для використання у виробничих цілях, та не могли бути відчужені ним самостійно. Рішенням міської ради від 26.06.2013 року № 825-37ЛЧ припинено юридичну особу КП «ДЖО» та створено ліквідаційну комісію, яку зобов`язано розглянути вимоги кредиторів та здійснити відповідні заходи, пов`язані з ліквідацією. Таким чином, спірне нерухоме майно реалізовувалось в процедурі ліквідації комунального підприємства в порядку, передбаченим ст. ст. 110-112 ЦК України. Водночас, реалізація майна в даній процедурі має здійснюватися відповідно до порядку приватизації, оскільки жодних застережень щодо особливості реалізації майна, ці норми не містять. Відповідно до системного аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що Кам`янська міська рада мала право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у комунальній власності територіальної громади лише шляхом приватизації, та така приватизації могла бути здійсненна виключно органами приватизації створеними вказаною радою, яким КП «ДЖО» не являється. Тобто, продавцем комунального майна повинен виступати Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, який відповідно до п. 2.3 Положення про Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, затвердженого рішенням Дніпродзержинської міської ради № 746-33/У від 29.03.2013 року, забезпечує реалізацію міської політики у сфері приватизації, оренди, використання, відчуження майна комунальної власності територіальної громади міста, а не КП «ДЖО». Таким чином, Кам`янська міська рада обрала незаконний спосіб та не уповноважений відповідно до закону орган, на відчуження комунального майна в наслідок чого відповідне рішення міської ради суперечить актам цивільного законодавства і порушує інтереси територіальної громади та є незаконним. А отже, розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може бути оцінено як вираження волі територіальної громади на його відчуження. На даний час вказане рішення міської вже вичерпало свою дію. На виконання рішення Кам`янської міської ради №731-17/УІІ від 23.06.2017 року та на підставі Договору №1 про організацію та проведення аукціону від 23.12.2015 укладеного між КП «ДЖО» та Товарною біржою «Європейська», останньою 05.04.2018 року проведено аукціон з продажу комунального майна - нежитлового приміщення (вбудоване приміщення №3), площею 58,6 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 та об`єкт нерухомого майна реалізовано за 329 315 грн. 10 коп. В той же день, між КП «ДЖО» та переможцем аукціону ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу майна № 0504/18/2 від 05.04.2018 року. Вказані договори в порушення ст. 657 ЦК України не були нотаріально посвідчені. Враховуючи, що договір купівлі-продажу майна № 0504/18/2 від 05.04.2018 року є нікчемним, та таким що не породжує жодних правових наслідків крім його недійсності, право власності у ОСОБА_3 на нежитлове приміщення (вбудоване приміщення 3), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , не виникло та не підлягало державній реєстрації. Не зважаючи на це, 13.06.2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. договору купівлі-продажу №0504/18/2 від 05.04.2018 року виданого Товарною біржою «Європейська», здійснила реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_3 на нежитлове приміщення (вбудоване приміщення АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104). Положеннями ч.4 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно з п.п.6, 7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року (далі Порядок), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Пунктами 12, 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює, в тому числі, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Згідно із п. З ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" однією із підстав для відмови в державній реєстрації прав є те, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом. Таким чином державний реєстратор мала прийняти рішення про відмову в реєстрації заявлених прав. Таким чином, державний реєстратор мала прийняти рішення про відмову в реєстрації заявлених прав. Враховуючи, що обов`язковою умовою правочину, наданого ОСОБА_3 для реєстрації права власності на нерухоме майно договору купівлі-продажу майна № 0504/18/2 від 05.04.2018 року, було нотаріальне посвідчення такого договору, державний реєстратор мала пересвідчитись у виконі цієї умови та в разі її відсутності прийняти рішення про відмову у вчиненні реєстраційної дії. Таким чином, державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. приймаючи рішення від 13.06.2018 індексний номер - 41679616 про державну реєстрацію нежитлового приміщення №3, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить до комунальної власності були грубо порушені вимоги ст.ст.9, 10, 18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та п.п.6, 7, 12, 18, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тому таке рішення є незаконним.( а.с.35-44 Т.3)

10 листопада 2023 року представником позивача Кам`янської міської ради та третьої особи- Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Тарасюком О.Л. подане Пояснення, в яких зазначив наступне. Позивач у справі в інтересах якої виступає прокуратура, заперечує проти позову поданого прокуратурою в повному обсязі, міська рада вважає його безпідставним, не обґрунтованим та ками, що порушує, а не захищає права і інтереси міської ради та направлений на погіршення існуючого стану, а ні навпаки, виходячи з наступного:

По-перше: Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Конституція України передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ст.144 Конституції України). Органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема, у сфері бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, у сфері управління комунальною власністю, в галузі житлово-комунального господарства, у сфері регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах (ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, зокрема це рішення ради, які приймаються виключно на пленарних засіданнях міської ради. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Принципами місцевого самоврядування відповідно до ст.4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є у тому числі принцип правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб. Необхідно підкреслити, що так само, як і органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, прокурор у відповідності до законодавства України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України (ст.19 Закону України «Про прокуратуру»). Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Кам`янська міська рада не спростовує можливості прокуратури представляти інтереси держави в суді, але вважає за необхідними звернути увагу суду на підстави для такого представництва, визначені ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та обов`язок прокурора обґрунтувати такі підстави для представництва інтересів в позовній заяві. У пункті 76 постанови від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду, підтримавши висновок Великої Палати Верховного Суду у постанови від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц, зазначила, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Отже, враховуючи наведений висновок, є підстави вважати безпідставним позов прокурора направлений на начебто захист інтересів міської ради, по перше - міська рада самостійно дієздатна за необхідністю провести захист своїх інтересів у разі їх порушення, по друге - за для захисту інтересів існують компетентні суб`єкти владних повноважень, а саме відповідні виконавчі органи міської ради. Тому, лише бажанні та особисті безпідставні міркування прокуратури про начебто існування порушень, не є безумовною підставою для звернення та захисту прав міської ради, яка в свою чергу вважає, що права та інтереси жодним чином не були порушені. Отже, Кам`янська міська рада не погоджується з підставами, які викладені прокуратурою у позові, стосовно необхідності представництва інтересів Кам`янської міської ради в суді, оскільки викладені у позові обставини справи не відповідають дійсності та суперечать ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якої інтереси територіальної громади представляє лише міська рада, що унеможливлює подання позову в інтересах територіальної громади, яка не уповноважувала прокурора на звернення до суду із позовом щодо захисту цивільних прав та інтересів територіальної громади в особі Кам`янської міської ради. Тому, враховуючи те, що роль прокурора у сфері представництва інтересів держави має допоміжний характер і основну роль згідно чинного законодавства України відіграють профільні органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, які самостійно звертаються до суду, а також те, що міська рада не підтримує позовні вимоги прокурора, є наявні правові підстави для залишення позову без розгляду в порядку ст.257 ЦПК України (з такою позицією погодився Верховний суд України справа № 554/9928/17). Відсутність підстав для звернення до суду з позовом та не підтримання міською радою прокуратури, а також не надання їй будь яких повноважень щодо необхідності подання позову, підтверджується листами Кам`янської міської ради, на які безпосередньо посилається прокуратура у позові, які долучені прокуратурою до матеріалів справи. Відповідно до зазначених листів Кам`янська міська рада неодноразово зазначала необґрунтовані звернення прокуратури та передчасне, необґрунтоване намагання звернутись до суду, що підстави на яких ґрунтується позовна заява, це лише припущення та особисті міркування прокуратури, які не мають жодного підґрунтя в розумінні діючого законодавства України. До позовної заяви прокурором не додано будь-які підтвердження про звернення від позивача Кам`янської міської ради - до прокурора з проханням звернутись до суду в її інтересах; відсутні будь-які відомості про доручення прокурору подати в її інтересах даний позов; відсутні будь-які відомості про підтримання міською радою позову, заявленого прокурором в її інтересах, до суду не надано ніяких заяв відповідного змісту, в яких би вбачалось волевиявлення Кам`янської міської ради. Тож, враховуючи дійсні обставини справи, з урахуванням профільного закону про прокуратуру, наказу Генерального прокурора України «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень» від 21.09.2018 №186, рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст.2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів в арбітражному суді) від 08.04.99 №3-рп/99, положення якого є чинним і досі, дають підстави стверджувати про відсутність підстав та повноважень прокуратури звертатись до суду з даним позовом в інтересах міської ради. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оцінним поняттям, прокурор у конкретному випадку повинен самостійно визначати з посиланням на законодавство України, в чому саме відбулося порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтувати необхідність їх захисту та зазначити орган, уповноважений державою здійснити відповідні функції у тому чи іншому спірному відношенні, а в даному випадку прокурором взагалі не обґрунтовано в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави у зв`язку з неналежним захистом цих інтересів з боку органів місцевого самоврядування м.Кам`янське, не особисті міркування, припущення та суб`єктивне тлумачення норм закону, а які саме норми якого закону дійсно є порушеними і мають підтверджені факти такого порушення, що призвели до необхідності звернення з позовом до суду, зазначаючи у позові про порушення інтересів держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду. Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган начебто не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону, вирок суду щодо службових осіб стосовно саме з цього приводжу, докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, при виконанні своїх обов`язків тощо. Прокурором у позові не наведено будь-яких причин необхідності захисту інтересів держави від імені міської ради, що приводить до наявності підстав для залишення позову без розгляду і свідчить про відсутності необхідності розгляду справи по суті.

По-друге: Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до статей 10,16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради представляють інтереси територіальної громади. Органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема, у сфері бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, у сфері управління комунальною власністю, в галузі житлово-комунального господарства, у сфері регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо. За змістом статті 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, зокрема це рішення ради, які приймаються виключно на пленарних засіданнях міської ради. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Отже, законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання відносин є прийняття рішення сесії. Тобто, зазначена стаття надає Позивачу дискреційне самостійне право на вирішення ним питань в межах закону. У відповідності до п.4.1 Статуту КП «ДЖО», затвердженого рішенням Кам`янської міської ради (засновника), підприємство для здійснення господарської діяльності, наділяється майном, яке є комунальною власністю і належить територіальній громаді міста Дніпродзержинськ та закріплюється за Підприємством на праві господарського відання. Відчуження нерухомого та рухомого майна підприємства та надання його під заставу здійснюється з дозволу або за рішенням Засновника (п. 4.2 Статуту), тобто на підставі дозволу Позивача Кам`янської міської ради, який надається у вигляді прийнятого рішення. Рішенням Кам`янської міської ради від 23.06.2017 року №731-17/VIІ надано згоду на відчуження майна, яке обліковується на балансі КП «Дніпродзержинське житлове об`єднання» для задоволення існуючих кредиторських вимогу відкритій процедурі ліквідації, зазначене рішення приймалось в інтересах територіальної громади в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією України та законами України. Отримані від реалізації кошти, за рішенням ліквідаційної комісії, направлялись на погашення існуючих кредиторських вимог (податковий борг, тощо) та перераховувались до державного і міського бюджетів, тому дії прокуратури не в повній мірі відповідають інтересам територіальної громади в особі Кам`янської міської ради. Також, викладені прокуратурою обставини у позові про начебто існуючі порушення, не в повній мірі відповідають дійсності, оскільки проведення відчуження нерухомого майна проводилось у спосіб та у межах діючого законодавства України, отже, за відсутністю правопорушень і відсутня будь яка бездіяльність компетентного органу, а суб`єктивне викладення прокуратурою обставин справи, які ґрунтуються лише на особистих міркуваннях, припущеннях та суб`єктивному необґрунтованому тлумаченню норм закону, і приводить до безпідставного подання позову та в подальшому безпідставному поданні апеляційної скарги. В позовній заяві прокуратурою зазначається, що оскаржувані правовідносини пов`язані з володінням, використанням та розпорядженням комунального майна, становить суспільний інтерес, а набуття речових прав на нього, всупереч встановленому законодавством порядку та волі органі місцевого самоврядування, такому інтересу не відповідає.

Але, це не відповідає дійсності та виглядає, як надмірне зловживання прокуратурою

своїх повноважень, оскільки до функцій прокуратури не відносяться дії, пов`язані

з нав`язуванням особистих необґрунтованих міркувань та припущень. Зокрема, щодо відсутності волі міської ради та взагалі застосування прокуратурою норм ЦК України, а саме ст.ст. 387, 388 ЦК України, необхідно зазначити, що відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Згідно з п. 3 ч. 1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до Рішення Кам`янської міської ради від 23.06.2017 року №731-17/VIІ надано згоду на відчуження майна, яке обліковується на балансі КП «Дніпродзержинське житлове об`єднання», відчуження майна проводилось у спосіб та в межах законодавства, отже застосування ст.388 ЦК України є безпідставними та такими, що суперечать діючому законодавству України та існуючій судовій практиці. Позивач вважає необхідним наголосити, що за змістом наведених норм ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. В даному випадку, є рішення міської ради, яким надано згоду на реалізацію майна, де визначено волевиявлення власника, рішення місцевої ради відповідає діючому законодавству та не було скасовано, тобто воля міської ради відповідає нормам ЦК України. Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), неодноразово наголошував на тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від уникнення виконання своїх обов`язків. Адже, здійснюючи свої визначені законом повноваження щодо управління та контролю за майном, якими державні органи наділені відповідно до абзацу 2 Статті 1 Протоколу, вони повинні також діяти своєчасно, у належний спосіб та послідовно, аби не допускати порушення законних прав та інтересів власника.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд повинен приділити увагу, з`ясовуючи підстави для представництва інтересів Кам`янської міської ради, що залежить не лише від змісту суб`єктивного права, за захистом якого в інтересах Кам`янської міської ради звернувся прокурор, але і від характеру його порушення, де можливо дійти до висновку, що задоволення вимог прокурора у спосіб витребування майна у добросовісного набувача, порушить принцип справедливої рівноваги між інтересами суспільства і конкретної особи, втручання у майнові права якої може бути визнано правомірним виключно за умови надання їй справедливої компенсації збитків (рішення у справі «Федоренко проти України») та жодним чином не призведе до дійсного задоволення суспільних інтересів територіальної громади в особі Кам`янської міської ради. Більш того, необхідно звернути увагу на самі позовні вимоги прокуратури, які у відповідності з існуючою практикою Верховного суду та норм діючого законодавства взагалі є неналежними, тобто не можуть задовольнити інтереси Позивача, навидь за умови задоволення позову. Отже, з способу захисту інтересів держави, шляхом звернення прокуратури з даним позовом, вбачається, що дії прокуратури спрямовані не на захист інтересів держави, а навпаки на порушення інтересів, оскільки втручання у майнові права жодним чином не призведе до дійсного задоволення суспільних інтересів територіальної громади в особі Кам`янської міської ради.

По-третє: В позові прокуратура зазначає: «Таким чином, Кам`янська міська рада, будучи обізнаною про факт протиправного відчуження комунального майна, що порушує інтереси держави та територіальної громади не оскаржила його в судовому порядку з метою захисту інтересів територіальної громади м. Кам`янське…». Стосовно обізнаності про порушення інтересів держави, начебто шляхом протиправного відчуження майна, необхідно зауважити, що в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» міська рада неодноразово на адресу прокуратури надавала обґрунтовані відповіді про відсутність будь яких порушень при відчужені об`єктів комунальної власності, відсутність необхідності захисту інтересів та недоречність звернення до суду, більш того надавались обґрунтовані відповіді з посиланням на діюче законодавства та докази про волевиявлення міської ради, щодо відчуження спірного майна, тобто міська рада обґрунтовано зазначала про відсутність порушеного права і необхідності його захисту, оскільки для відчуження майна було проведено все необхідне і належне у відповідності до діючого на той час законодавства. Прокуратура у позові також зазначає, що з боку міської ради надавались повні та законодавчо обґрунтовані відповіді на їх звернення щодо безпідставності подання позову до суду і відсутності порушень інтересів міської ради.

Відносно тверджень прокуратури щодо порушень інтересів держави та територіальної громади. Принципами місцевого самоврядування відповідно до ст.4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є, у тому числі, принцип правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами, отже безпідставний тиск та свідоме втручання в роботу місцевих органів, який має чітке вираження в безпідставних висновках прокуратури про наявність начебто порушень і необхідності захисту інтересів, виходить за межи повноважень прокуратури, оскільки ні органи прокуратури або інші правоохоронні органи не мають права брати на себе повноваження суду, міська рада завжди виступає лише на користь територіальної громади, та сприяє соціальному розвитку міста, а голослівні не чим не підтверджені висновки прокуратури, лише впливають на погіршення становища у місті. Необхідно підкреслити, що так само, як і органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, прокурор у відповідності до законодавства України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України (ст.19 Закону України «Про прокуратуру»). Відповідно ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами, не допускаються. Отже, зазначені твердження є насамперед лише припущеннями та особистими міркуваннями з боку прокуратури, оскільки відсутні будь-які підтверджені факти у розумінні діючого законодавства України, що повинно бути підтверджено відповідними доказами, як цього вимагає закон.

По-четверте: Щодо строків позовної давності. Необхідно відмітити, що на спірні правовідносини застосовується загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки, тобто позов подається протягом трьох років з дати проведення відчуження нерухомого майна, а це є дата коли на думку прокуратури виникло порушення, але даний позов подано з пропуском строку позовної давності, оскільки відчуження оспорюваного об`єкту нерухомого майна відбулось 05.04.2018 року, а позов подано 22.06.2021 року , тобто з пропуском строку позовної давності. Кам`янська міська рада з цього приводу неодноразово зазначала у своїх листах до прокуратури, правочин було укладено 05.04.2018 року, який прокуратура без належних доказів чомусь вважає недійсним та намагається застосувати наслідки недійсності, але без будь яких законодавчих обґрунтувань. Більш того, необхідно зазначити, що волевиявлення міської ради стосовно наміру продажу об`єкту нерухомого майна відбулось, ще в червні 2017 року. Так, згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Необхідно окремо підкреслити, що в даному випадку прокуратурою не оскаржується рішення Позивача яке було винесене 23.06.2017 року, яким надано дозвіл на проведення відчуження об`єктів комунальної власності, рішення на сьогодні є діючим, не було оскаржено в судовому порядку і не може вважатись протиправним або таким, що прийняте з порушенням норм закону, тому твердження прокуратури про незаконність рішення Кам`янської міської ради - це лише особисті безпідставні припущення і необґрунтовані міркування. Але, якщо прокуратура починає перебіг строку позовної давності, то і відрахування повинно відбуватись з дати, коли начебто почався перебіг часу відчуження майна, а саме: з дати прийняття рішення міською радою, а це 23.06.2017, або якщо враховувати час укладання саме договору на відчуження, коли майно вибуло за платним договором з володіння міської ради, а це 05.04.2018 року, то строк подання позову закінчився у квітні 2021 року.Прокуратурою подаючи позов жодним чином не було викладено це питання з обґрунтуванням у відповідності до діючого законодавства. Отже, є підстави вважати, що на даний позов прокуратури поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів, саме у квітну 2018 року, але прокуратура у позові зазначає, що порушення почали відбуватись ще з часу прийняття самого рішення Кам`янської міської ради, тобто з 23.06.2017 року.

По-п`яте: Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1ст. 317 ЦК України). Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. До матеріалів справи, долучений договір купівлі-продажу, який був зареєстрований, акти приймання передачі, акти про проведення прилюдних торгів, протоколи тощо. Так, в силу ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Тож, відповідно до додатків, які долучались також прокуратурою до позовної заяви, теж вбачається, що сторонами виконані всі необхідні умови щодо передачі майна покупцеві (підписано протокол, підписано Акт приймання-передачі, сплачені кошти) та згідно інформаційної довідки із реєстру про нерухоме майно, таке майно пройшло відповідну реєстрацію. Отже, Відповідачем та третьою особою було укладено договір в рамках діючого цивільного законодавства, де сторони домовились усіх істотних умов, які були виконані сторонами в повному обсязі. Зокрема, відповідно до ст.1 Закону України «Про товарну біржу», товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, ст.2 Закону України «Про товарну біржу» встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Тобто, цивільним законодавством та відповідним законом передбачена можливість при умові укладання договору на товарній біржі і за умови виконання всіх необхідних процедур такого укладання, здійснювати купівлю-продаж без нотаріального посвідчення. Отже, згідно зазначених вище норм, твердження прокурора про обов`язкове нотаріальне посвідчення договору не відповідає принципам і нормам законодавства України. Також, для процедури відчуження майна комунальної власності, яке перебуває в процесі ліквідації за рішенням органу, до сфери управління якого воно належить, відповідно до ст.105, ст.ст. 110-112 ЦК України, які регулюють загальний порядок ліквідації юридичної особи, ліквідація комунального підприємства проводиться без урахуванням особливості правового статусу як юридичної особи публічного права та правового режиму комунального майна у сфері господарювання, тобто в рамках цивільного законодавства без особистих окремих процедур. Для процедури відчуження майна комунального підприємства, яке перебуває в процесі ліквідації, відповідно до діючих на той час норм законодавства, уповноважували керівництво комунального підприємства, комісію з його ліквідації, голову такої комісії та/або орган, до сфери управління якого воно належить, отримувати згоду на відчуження нерухомого майна, що в даному випадку і було здійснено на підставі Рішення Кам`янської міської ради від 23.06.2017 №731-17/VIІ, яким надано згоду на відчуження оспорюваного майна. Крім того, аналіз норм ЦК України, ГК України, Закону України «Про приватизацію державного майна», дає підстави для висновку про те, що чинне законодавство передбачає два способи відчуження державного (комунального) майна, що закріплене за комунальним підприємством на праві господарського відання:

?в порядку приватизаційного процесу згідно з вимогами законодавства про приватизацію;

?в процесі здійснення господарської діяльності з додержанням правил цивільного законодавства.

Більш того, на сьогодні жодний правочин на підставі, якого проводилось відчуження нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення за адресою:

АДРЕСА_1 (вбудоване приміщення №3, площею 58,6кв.м., яке є предметом розгляду - не визнано судом недійсним та не скасовано в установлений законом порядку, що дає підстави стверджувати про належний та законний спосіб відчуження нерухомого майна у відповідності до норм законодавства. Зокрема, прокуратурою у позові йдеться посилання на норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», як на підставу нікчемності (недійсності) правочинів та проведення неправомірної реєстрації і як наслідок оформлення права власності, тому рішення державного реєстратора начебто є незаконним. На даний час, рішення державного реєстратора є чинним, не скасовано, отже посилання на незаконність рішення - це лише припущення прокуратури, які не мають юридично підтверджених фактів та наслідків. Більш того, прокурор зазначає не законність рішення реєстратора, як одну із підстав позову в обґрунтування своїх позовних вимог, але предметом позову в даній справі витребування (повернення) майна, а не правомірність дій реєстратора або скасування його рішення, тобто обставини справи, на яких ґрунтується позов і посилається прокурор, як на предмет доказування, не мають жодного зв`язку із предметом позову. Також, необхідно приділити увагу, що Закони України «Про приватизацію державного майна» і «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»,на які також робила посилання прокуратура у кожному своєму звернені до міської ради та в позові, втратили чинність 07.03.2018, тобто до проведення відчуження нерухомого майна, але прокуратура під час звернень до міської ради та звернення з позовом намагається застосувати до спірних правовідносин норми законів, які з травня 2018 року є не актуальними та чомусь зазначає, що саме норми нового закону суд повинен застосувати. Але, окремо необхідно наголосити, що закон, який діяв на час укладення договору відчуження, жодним чином не суперечить процедурі відчуження оспорювання майна, оскільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Відповідно до аналізу норм зазначених законів, ст. 15 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та ст.3 Закону України «Про приватизацію державного майна» відчуження нерухомого майна (приватизація) проводиться на аукціонах, що в даному випадку і було здійснено, тобто з урахуванням діючого закону та норм цивільного законодавства. Прокурор у позові зазначає, що: «рішення Кам`янської міської ради №731-17/VII від 23.06.2017 «Про надання згоди на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі КП «ДЖО», надано згоду на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі комунального підприємства «Дніпродзержинське комунальне об`єднання» в тому числі нежитлове приміщення №1, що розташоване за адресою м. Кам`янське, пр. Металургів,42, площею 58,6 кв.м., зобов`язано ліквідаційну комісію КП «ДЖО» здійснити відповідні заходи, передбачені чинним законодавством щодо відчуження комунального майна; організацію виконання цього рішення покладено на департамент житлово-комунального господарства та будівництва міської ради та департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно. Вищезазначене рішення міської ради є незаконним з огляду на наступне…». Необхідно підкреслити, що прокурор сам зазначає і погоджується, що саме рішенням Кам`янської міської ради №731-17/VII від 23.06.2017 надано згоду на відчуження комунального майна, тобто рішення (згода) є, яке не оскаржувалось і чинне, більш того в подальшому на підставі Договору №1 про організацію та проведення аукціону від 23.12.2015, укладено між КП «ДЖО» та товарною біржою «Європейська», останньою 05.04.2018 проведено аукціон з продажу комунального майна нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (вбудоване приміщення №3, загальною площею 58,6 кв.м.), тобто при наявності згоди власника, при виконанні всіх необхідних вимог, було проведено аукціон, який відповідно до законодавства існував і оформлення аукціону проведено в рамках діючого законодавства, яке діяло на той час. Відповідно до ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Виключно в межах владних повноважень Кам`янська міська рада має право розпоряджатися комунальної власності.

По-шосте: В позові прокурор посилається на обов`язковість застосування Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» (надалі Закон). Але, необхідно зазначити, що відповідно до п. 2 абзацу 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» передбачено: «2.Установити, що приватизація (продаж) об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цим Законом, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього Закону, крім об`єктів, за якими: дата проведення аукціону, конкурсу, викупу, продажу пакетів акцій (часток, паїв) господарських товариств, зазначена в опублікованому інформаційному повідомленні про продаж державного або комунального майна, припадає на день після набрання чинності цим Законом;…». Рішенням Кам`янської міської ради від 23.06.2017 року №731-17/VIІ яким надано згоду на відчуження майна, було опубліковано у червні 2017 році у відповідності до вимог законодавства України на сайті міської ради із переліком майна на яке надано згоду на продаж, така інформація є загальнодоступною і прокуратурі про це достеменно відомо. Більш того, відповідні повідомлення щодо проведення аукціону з продажу комунального майна з визначенням дати проведення аукціону і переліку майна, яке підлягало продажу на аукціоні, було опубліковане в газеті АВИЗО від 13.02.2018 року №6 та в газеті Бесплатка від 12.02.2018 року №7(215), тобто публікації до прийняття Закону із призначенням дати проведення аукціону після набрання чинності Закону про приватизацію. Згідно долучених до справи матеріалів вбачається, торги проводились у відповідності до законодавства, яке існувало на час щодо оформлення (укладення) договорів на товарній біржі, більш того, особа, яка придбала майно, була членом товарної біржи, про що свідчить картка реєстрації, яка долучається до матеріалів справи та всі необхідні документи, щодо членства, проведення торгів, та приймання передачі майна. У позові прокурор зазначає, про відсутність відповідного рішення міської ради щодо надання згоди на продаж комунального майна, оскільки таке рішення чомусь повинно бути саме після набрання чинності Закону приватизацію, але в самому позові, прокуратур сам не може визначитися, саме яке законодавство необхідно застосовувати і саме на яких підставах, зазначаючи, що існуюче Рішення Кам`янської міської ради від 23.06.2017 року №731-17/VIІ яким надано згоду на відчуження майна, вичерпало свою дію його виконанням, а саме реалізацією майна, тим самим погодились з тим, що згода таки била, но при цьому рішення міської ради чомусь є недійсним та/або взагалі, його не має і воно повинно було прийнятись у відповідності до закону, який набрав чинності лише у травні 2018року. Рішенням Кам`янської міської ради 17 сесії VIІ скликання від 23.06.2017р. №731-17/VIІ Про надання згоди на відчуження комунального майна, що обліковується на балансі КП "ДЖО" надано згоду на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі комунального підприємства "Дніпродзержинське житлове об`єднання", для задоволення пред`явлення кредитора вимог згідно з додатком. Згідно рішення ліквідаційній комісії комунального підприємства "Дніпродзержинське житлове об`єднання" здійснити відповідні заходи, передбачені чинним законодавством щодо відчуження комунального майна. Отже, на виконання вказаного рішення Комунальним підприємством "Дніпродзержинське житлове об`єднання" та Товарною Біржею "Європейська", проведено аукціон відповідно укладеного, ще 23.12.2015р. Договору № 1 про організацію та проведення аукціону, оскільки банкрутство розпочато, ще у 2013році. Згідно приписів ст.ст. 2, 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств" об`єктами малої приватизації є окреме індивідуально визначене майно. Приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом продажу на аукціоні, тощо.

Згідно протоколу Товарної біржі "Європейська" №2 від 05.04.18р. про проведення аукціону (складений у чотирьох примірниках) місце проведення аукціону: Дніпропетровська область, м. Кам`янське. пр. Свободи, 35-С. Об`єкт продажу: Лот №11 - Нежитлове приміщення неежитлове приміщення 31), площею 58,6 Земельна ділянка відсутня. Місцезнаходження: АДРЕСА_1 . Балансоутримувач (Продавець): Комунальне підприємство «Дніпродзержинське житлове об`єднання» (). Кількість учасників: 2 Учасник аукціону: № 1 - ОСОБА_3 , учасник к №2 - ОСОБА_4 Оголошена початкова ціна: 1097717,00 з урахуванням ПДВ. Кінцева ціна продажу 329315,10 коп. з ПДВ.

05.04.2018р. Комунальним підприємством «Дніпродзержинське житлове об`єднання» та ОСОБА_3 укладено договори купівлі продажу майна №0504/18/2 та №0504/18/4. Згідно вказаних договорів продавець продав, а Покупець купив на аукціоні, проведеного товарною біржою «ЄВРОПЕЙСЬКА»: Лот №11 - Нежитлове приміщення неежитлове приміщення 31), площею 58,6 Земельна ділянка відсутня. Місцезнаходження: АДРЕСА_1 . Балансоутримувач (Продавець): Комунальне підприємство «Дніпродзержинське житлове об`єднання» ().

Отже, намагання прокуратури, застосувати, норми Закону до подій, які розпочались ще до набрання чинності Закону є порушенням норм не тільки Конституції України, де передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. (ст. 58 Конституції України), а також є намагання штучно нав`язати начебто існування порушення майнових інтересів територіальної громади, за умови, що міська рада, в межах повноважень за відплатим договором купівлі-продажу майна на аукціоні здійснила відчуження.

По-сьоме: позов прокуратури навпаки направлений на погіршення становища міської ради та жодним чином не відповідає її інтересам і відновленню порушеного права, якщо як робить припущення прокуратура начебто його порушено, тому з урахуванням наведених вище висновків суду, просимо приділити увагу способу захисту обраного прокуратурою, який не відповідає інтересам держави і суспільства, та призведене до суттєвих втрат місцевого бюджету. Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

По-восьме: Щодо витребування майна: За змістом статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Отже, застосування прокуратурою ст.ст. 387, 388ЦК України, є не можливим, оскільки власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, в даному випадку такого не відбувається. Згідно з п. 3 ч. 1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, в даному випадку такого теж не відбувається, міська рада, як власника обізнана та надала згоду на укладення з подальшими діями, які слугували законному відчуженню спірного майна. Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 Цивільного кодекс України). У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права (постанова Верховного Суду від 15.02.2022 року у справі № 911/3034/15 (911/3692/20). Тобто, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21). Також, необхідно звернути увагу, що воля міської ради існує і є чинною, а саме - рішення Кам`янської міської ради №731-17/VІІ від 23.06.2017 року «Про надання згоди на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі КП «ДЖО», яке у відповідності до законодавства є обов`язковим до виконання. Майно вибуло з власності міської ради оплатно, грошові кошти отримані від реалізації майна були спрямовані до бюджету для погашення податкових боргів. Більш того, факт того, що рішення є волевиявленням власника майна (КМР) на його продаж, є існування інших судових справ №№904/5856/21, №904/5862/21, №904/6233/21, в зазначених справах судами було повною мірою досліджені всі обставини і з`ясовано, що рішення міської ради 2017 року, є тією «ЗГОДОЮ» на відчуження майна, що в розумінні ст. 387, 388 ЦК України, позбавляє можливості витребувати майно у Відповідача за умови існування згоди власника, яке було відображено у рішенні міської ради №731-17/VІІ від 23.06.2017 року. Рішенням Кам`янської міської ради від 23.06.2017 року №731-17/VIІ надано згоду на відчуження майна, яке обліковується на балансі КП «Дніпродзержинське житлове об`єднання» для задоволення існуючих кредиторських вимогу відкритій процедурі ліквідації, зазначене рішення приймалось в інтересах територіальної громади в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією України та законами України. Отримані від реалізації кошти, за рішенням ліквідаційної комісії, направлялись на погашення існуючих кредиторських вимог (податковий борг, тощо) та перераховувались до державного і міського бюджетів, тому дії прокуратури не в повній мірі відповідають інтересам територіальної громади в особі Кам`янської міської ради, а підстави визначені прокурором у позові є хибними та такими, що не відповідають дійсності і як наслідок нормам діючого законодавства України. Отже, відчуження нерухомого майна проводилось у спосіб та у межах діючого законодавства України, за відсутністю правопорушень і відсутня будь яка бездіяльність компетентного органу, а суб`єктивне викладення прокуратурою обставин справи, які ґрунтуються лише на особистих міркуваннях, припущеннях та суб`єктивному необґрунтованому тлумаченню норм закону, приводить к безпідставному створенню спорю та подання апеляційної скарги. Відповідно Рішення Кам`янської міської ради від 23.06.2017 року №731-17/VIІ надано згоду на відчуження майна, яке обліковується на балансі КП «Дніпродзержинське житлове об`єднання», відчуження майна проводилось у спосіб та в межах законодавства, отже застосування ст.388 ЦК України є безпідставними та такими, що суперечать діючому законодавству України та існуючій судовій практиці. Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), неодноразово наголошував на тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від уникнення виконання своїх обов`язків. Адже, здійснюючи свої визначені законом повноваження щодо управління та контролю за майном, якими державні органи наділені відповідно до абзацу 2 Статті 1 Протоколу, вони повинні також діяти своєчасно, у належний спосіб та послідовно, аби не допускати порушення законних прав та інтересів власника. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Стала практика Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, громадяни та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Отже, з урахуванням вищенаведеного, відсутні підстави у задоволені позову, оскільки задоволення вимог прокурора у спосіб витребування майна у Відповідача, порушить принцип справедливої рівноваги між інтересами суспільства і конкретної особи, втручання у майнові права якої може бути визнано правомірним виключно за умови надання їй справедливої компенсації збитків (рішення у справі «Федоренко проти України») та жодним чином не призведе до дійсного задоволення суспільних інтересів територіальної громади в особі Кам`янської міської ради, у разі, якщо вони дійсно потребують захисту, а в даному випадку захист не потрібен. Кам`янська міська рада, ще раз зазначає, що рішення міської ради є волевиявленням власника майна (КМР) на його продаж, а враховуючи позовні вимоги прокуратури, а саме витребування майна із застосування ст. 387, 388 ЦК України, при умові, що існує згода власника у вигляді рішення та питання згоди досліджувалось у справах №904/5856/21, №904/5862/21, №904/6233/21. Тому, суд у даній справі повинен застосувати вже встановлені факти судовими рішеннями у справах №904/5856/21, №904/5862/21, №904/6233/21 щодо обставин в частині законності укладених договорів з боку Відповідачів та КМР, тобто вже доведених фактів про відсутності порушень законодавства, а враховувати позицію Верховного суду на яке посилається прокурор, має місце, лише за умови, якщо позиція буде розглядатись у сукупності з усіма пов`язаними висновками, які здійснили суди, а не окремо взятий уривок тексту, як це намагається нав`язати прокурор. На сьогодні встановлення факту існування того чи іншого правочину, дійсним та/або не дійсним не має правового значення, оскільки це не є предметом розгляду, а в даній справі судом повинно розглядатись питання, які вже встановлені судами, а саме питання щодо наявності згоди власника на відчуження та участь сторін у товарній біржі, що вже було досліджено в інших справах, у яких прокурору було відмовлено у задоволені позову в повному обсязі. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи докази їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупністю Кам`янська міська рада вважає позов прокуратури не обґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.(а.с.2-23 Т.4)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2023 року витребувано у Товарної біржи «Європейська» (01001, м. Київ, вул. Володимирівська, буд 32) наступну інформацію та докази, а саме: інформацію щодо членства в Товарній біржі «Європейська» () комунального підприємства «Дніпродзержинське житлове об`єднання» на дату укладання договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень за адресою: м. Кам`янське, пр. Металургів, 42, нежитлове приміщення №3 - 05.04.2018 року та надати докази такого членства. (т.4 а.с.111)

22 грудня 2023 року представник відповідача адвокат Галенко І.Є. надав заяву, в якій просить суд закрити підготовче провадження у цивільній справі, та призначити судовий розгляд по справі. (т.4 а.с.120)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначена справа до судового розгляду по суті. (т.4 а.с.122)

Прокурор Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача Кам`янської міської ради та третьої особи- Департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Тарасюк О.Л. в судовому засіданні заперечував проти позову поданого прокуратурою в повному обсязі, вказував, що міська рада вважає його безпідставним, не обґрунтованим та таким, що порушує, а не захищає права і інтереси міської ради та направлений на погіршення існуючого стану, а ні навпаки.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Галенко І.Є. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник Комунального підпрємства "Дніпродзержинське житлове об`єднання" надав суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд без їх участі.(а.с.11 Т4)

Представник Товарної біржи "Єврпопейська" надав суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд без їх участі.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні досліджені письмові докази:

- лист Кам`янської обласної прокуратури Кам`янському міському голові ОСОБА_5 про витребування інформації з приводу реєстрації права приватної власності за ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19-20 Т.2)

- лист Кам`янського міського голови Білоусова А.Л. про надання інформації керівнику Кам`янської окружної прокуратури міського голови від 09.04.2021 року. (а.с.21-22 Т.2)

- запит про надання інформації Кам`янському міському голові від Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області (а.с.23-24 Т.2)

- лист Кам`янського міського голови Білоусова А.Л. про надання інформації керівнику Кам`янської окружної прокуратури. (а.с.25-26 Т.2)

- запит про надання інформації Кам`янському міському голові від Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області (а.с.27-28 Т.2)

- лист Кам`янського міського голови Білоусова А.Л. про надання інформації керівнику Кам`янської окружної прокуратури від 09.06.2021 року. (а.с.29-31 Т.2)

- Відомості з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру( а.с.32 Т.2)

- Договір купівлі-продажу майна № 0504/18/2 від 05 квітня 2018 року укладений між КП "ДЖО" в особі Генерального директора та ОСОБА_3 , предмет договору нежитлове приміщення № 3 площею 58,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.33 Т.2)

- Технічний паспорт на нежитлове приміщення № НОМЕР_2 площею 58,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.34-35 Т.2)

- Акт передачі нерухомого майна від 13 квітня 2018 року. (а.с.36 Т.2)

- Статут Комунального підприємства "Дніпродзержинське житлове об`єдання" (а.с.37-42 Т.2)

- Рішення 17 сесії VI скликання Кам`янської міської ради "Про надання згоди на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі КП "ДЖО". (а.с.43-44 Т.2)

- Рішення Дніпродзержинської міської ради від 26.02.2016 року "Про здійснення міською радою повноважень щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, надання відомостей з державного земельного кадастру відповідно до законів України" (а.с.46 Т.2)

- Положення про департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради. (а.с.47-51 .2)

- Договір про організацію та проведення аукціону від 23.12.2015 року. (а.с.52-53 Т.2)

- Лист Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області Кам`янській міській раді. (а.с.54 Т.2)

- Договір купівлі-продажу майна № 0504/18/2 від 05 квітня 2018 року.(а.с.27-28 Т.4)

- Акт передачі нерухомого майна від 13 квітня 2018 року (а.с.29 Т.4)

- Повідомлення про проведення повторного відкритого аукціону за методом зниження ціни з продажу майна, що перебуває на балансі КП "ДЖО" (а.с.30-31 Т.4)

- публікакції в засобах масової інформації про провдення аукціону. (а.с.32-35 Т.4)

- Акт передачі майна на аукціон. (а.с.36-37 Т.4)

- Бюлетень № 0504/18/1 з продажу майна, що знаходиться на балансі у Комунального підприємства "Дніпродзержинське житлове об`єднання". (а.с.38--39 Т.4)

- заявка на проведення аукціону за методом зниження ціни. (а.с.40-41 Т.4)

- Протокол б/н позачергового засідання ліквідаційної комісії комунального підприємства "ДЖО" від 25.04.2018 року.(а.с.42 Т.4)

- Акт прийому - передачі виконаних робіт - проведення аукціону згідно Договору № 1 від 23.12.2015 року. (а.с.43 Т.4)

- Акт про проведення аукціону від 05 квітня 2018 року. (а.с.44-45 Т.4)

- картка реєстрації № 2 про проведення аукціону на товарній біржі "Європейська" від 05.04.2018 року. (а.с.46 Т.4)

- Протокол № 2 про проведення аукціону від 05 квітня 2018 року.(а.с.47-48 Т.4)

- Рішення виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 162 від 24.05.2017 року "Про надання адрес об`єктам нерухомого майна. (а.с.49-51 Т.4)

- Акт опису активів, на які поширюється право податкової застави від 24.06.2008 року.(а.с.52-57 Т.4)

- Додаткова угода № 13 від 08 лютого 2018 року до Договору № 1 про організацію та проведення аукціону від 23.12.2015 року. (а.с.117 Т.4)

- Заява ОСОБА_3 про прийняття його у члени Товарної біржи "Європейська" терміном з 05.04.2018 року по 06.04.2018 року з метою укладання договору купівлі-продажу наступного майна : Лот № 11- нежитлове приміщення (приміщення № 3) площею 58,6 кв.м, місцезнаходження АДРЕСА_1 . (а.с.118 Т.4)

- Свідоцтво члена біржи ОСОБА_3 (а.с.118 Т.4)

Щодо представництва прокурором інтересів держави в особі Кам`янської міської ради, суд зазначає наступне.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Таким чином "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 (п.п. 68,69,70 постанови).

Разом із цим, чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів»

Крім того, жодним нормативним актом не визначено переліку доказів, виключно на підставі яких суд має встановлювати наявність у прокурора підстав для реалізації конституційної функції представництва інтересів держави в суді.

В постанові від 24.04.2019 року по справі № 911/1292/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив:

"18. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

19. Водночас, є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

20. ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи."

Прокурор надав направлені на адресу позивача у справі запити № 04/56-161вих-21 від 30.03.2021 року, № 04/56-986вих-21 від 19.05.2021 року, в яких прокурор повідомив позивача про наявність порушення вимог Закону при відчужені спірного комунального майна, у зв`язку із чим просив надати інформацію про вжиття позивачем заходів на поновлення порушених інтересів територіальної громади. Зазначив, що у разі невжиття відповідних заходів прокурором буде вирішено питання щодо застосування заходів представницького характеру. (т.2 а.с.19-20, 23-24)

Згідно з відповідями Кам`янської міської ради №8вих-08/259 від 09.04.2021 року та № 8вих-08/422 від 28.05.2021 року позивач повідомив, що вжиття заходів, визначених у зверненнях прокурора, є недоречними та такими, що не відповідають інтересам територіальної громади міста, в особі Кам`янської міської ради. (т.2 а.с.21-22, 25-26)

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43).

Отже, у цій справі прокурор, звертаючись з позовом до суду, дотримався передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.

Цивільним Кодексом України передбачено засади захисту права власності.

Відповідно ч. 1 до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними.

Вирішуючи питання щодо наявності волі власника майна на відчуження майна, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, прирдні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах (ст.16)

За змістом ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент винесення рішення від 23.06.2017) від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент винесення рішення від 23.06.2017) визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Відповідно до ст.172 Цивільного кодексу України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.

Відтак, територіальна громада як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

За змістом статті 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності.

Зазначені статті надають Кам`янській міській раді дискреційне самостійне право на вирішення питань в межах закону. Тобто, дискреційні повноваження дають можливість на власний розсуд (без узгодження) визначати зміст рішення або вибрати один із кількох варіантів рішення та приймати рішення щодо волевиявлення щодо розпорядження комунальним майном.

Конституційний Суд України в рішенні № 7-рп/2009 від 16.04.2009 зазначає, що системний аналіз вище наведених положень Конституції і ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні дає підстави вважати, що з конституційного повноваження органів місцевого самоврядування випливає самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент винесення рішення від 23.06.2017) право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент винесення рішення від 23.06.2017), виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Як встановлено судом, Рішенням Кам`янської міської ради № 731-17/VІІ від 23.06.2017 року «Про надання згоди на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі КП «ДЖО», надано згоду на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі комунального підприємства «Дніпродзержинське комунальне об`єднання», в тому числі нежитлове приміщення № 3, що розташоване за адресою м. Кам`янське, пр.Металургів,42 площею 58,6 кв.м.; зобов`язано ліквідаційну комісію КП «ДЖО» здійснити відповідні заходи, передбачені чинним законодавством щодо відчуження комунального майна; організацію виконання цього рішення покладено на департамент житлово-комунального господарства та будівництва міської ради та департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради. (т.2 а.с.43-54)

На виконання рішення Кам`янської міської ради № 731-17/VІІ від 23.06.2017 року та на підставі договору № 1 про організацію та проведення аукціону від 23.12.2015 року укладеного між КП «ДЖО» та Товарною біржею «Європейська», останньою 05.04.2018 проведено аукціон з продажу комунального майна - нежитлового приміщення (вбудоване приміщення №3), площею 58,6 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 , реалізовано за 329 315,10 грн.

Між КП «ДЖО» та переможцем аукціону ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу майна № 0504/18/2 від 05.04.2018 року.

13.06.2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. на підставі договору купівлі-продажу № 0504/18/2 від 05.04.2018 виданого Товарною біржею «Європейська», здійснено реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_3 на нежитлове приміщення (вбудоване приміщення АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 3 статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. (ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові. (ст. 658 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч. 1 ст. 387 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними.

При цьому, норма ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 15.05.2019 року у справі № 522/7636/14-ц дійшла наступного висновку:

"Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.2016 року (провадження N 6-2407цс15)).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 року (провадження N 6-140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 Цивільного кодексу України.

Право власника згідно із ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1 згаданої статті)."

За змістом ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент винесення рішення від 23.06.2017) від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент винесення рішення від 23.06.2017) визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Відповідно до ст.172 Цивільного кодексу України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.

Відтак, територіальна громада як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент винесення рішення від 23.06.2017) право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент винесення рішення від 23.06.2017), виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Як зазначено вище, рішенням Кам`янської міської ради №731-17/VІІ від 23.06.2017 «Про надання згоди на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі КП «ДЖО» надано згоду на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі комунального підприємства «Дніпродзержинське комунальне об`єднання», в тому числі нежитлове приміщення (вбудоване приміщення №3) по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104).

Тобто, Кам`янською міською радою, від імені та в інтересах територіальної громади, як власника об`єктів комунальної власності, надано згоду на відчуження спірного нерухомого майна.

Щодо доводів прокурора про застосування до спірних правовідносин Закону про приватизацію суд зазначає наступне.

Так, Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна», який регулює правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна, набрав чинності 07.03.2018 року, а рішення Кам`янської міськради № 731-17/VІІ, яким, як встановлено судом, було надано згоду на відчуження спірного комунального майна, прийняте 23.06.2017 року.

Відповідно до пункту 2 Розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» приватизація (продаж) об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цим Законом, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього Закону, крім об`єктів, за якими: дата проведення аукціону, конкурсу, викупу, продажу пакетів акцій (часток, паїв) господарських товариств, зазначена в опублікованому інформаційному повідомленні про продаж державного або комунального майна, припадає на день після набрання чинності цим Законом.

Як підтверджується матеріалами справи, рішення Кам`янської міськради від 23.06.2017 року, яким надано згоду на відчуження майна, було опубліковано в червні 2017 року у відповідності до вимог законодавства України на сайті міської ради із переліком майна, на яке надано згоду на продаж, а відповідні повідомлення щодо проведення аукціону з продажу комунального майна з визначенням дати проведення аукціону і перелік майна, яке підлягало продажу на аукціоні, були опубліковані 12.02.2018 року (газета "Бесплатка" № 7(215)) та 13.02.2018 року (газета "Авизо" № 6) (т.4 а.с.30-35), тобто, публікації були здійснені до набрання чинності Законом про приватизацію із призначенням дати проведення аукціону після набрання чинності Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Матеріалами справи підтверджується, що торги проводились у відповідності до законодавства, яке існувало на час оформлення (укладення) договорів на товарній біржі, більш того, особа, яка придбала майно, була членом товарної біржи, про що свідчить відповідні документи, які долучені сторонами до матеріалів справи та всі необхідні документи, щодо членства, проведення торгів, та приймання передачі об`єкта нерухомості після проведення торгів.

Таким чином, положення Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» до спірних правовідносин у даній справі застосуванню не підлягають.

Також, сторони у своїх поясненнях роблять посилання на розгляд інших справ №№904/5856/21, №904/5862/21, №904/6233/21, де судами були досліджено питання щодо надання згоди міської ради на відчуження майна та встановлено, що рішення міської ради №731-17/VІІ від 23.06.2017 року є волевиявленням власника майна на його продаж, а саме Кам`янської міської ради, в наведених справах судами було досліджені, що рішення міської ради 2017 року, є згодою на відчуження майна, що в розумінні ст. 387, 388 ЦК України, позбавляє можливості витребувати майно у Відповідача за умови існування згоди власника.

Майно вибуло з власності міської ради оплатно, грошові кошти отримані від реалізації майна були спрямовані до бюджету для погашення податкових боргів.

Справи №№904/5856/21, №904/5862/21, №904/6233/21, є подібними, оскільки документи на підставі яких було проведено відчуження майна є ідентичними і були предметом оцінки в інших справах, де суди визнали відсутність порушень діючого законодавства при проведені реалізації майна.

Також, судом встановлено, що майно яке є предметом розгляду даної справи, згідно Акту опису майна №3 від 31.05.2010 рокута Акту опису майна від 22.11.2016 року № 53 перебувало в податковій заставі і відповідно до Атку опису майна (щодо зміни предмета податкової застави) від 21.06.2017 року для можливості виконання рішення міської ради №731-17/VІІ від 23.06.2017 було виведено з податкової застави.

Тобто, у відповідності до норм законодавства, яке діяло на той час, майно яке реалізувалось на прилюдних торгах перебувало у податковій заставі і для можливості погашення податкового боргу було реалізоване на прилюдних торгах.

Закон України «Про приватизацію державного майна», Закон України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», які діяли на час виникнення спірних правовідносин, передбачали два способи відчуження державного (комунального) майна, що закріплене за комунальним підприємством на праві господарського відання:

- в порядку приватизаційного процесу згідно з вимогами законодавства про приватизацію;

- в процесі здійснення господарської діяльності з додержанням правил цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 145 Господарського кодексу України, зміна правового режиму майна суб`єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом.

Правовий режим майна суб`єкта господарювання, заснованого на державній (комунальній) власності, може бути змінений шляхом приватизації майна державного (комунального) підприємства відповідно до закону.

Водночас, згідно із ч. 5 ст. 145 Господарського кодексу України, законом можуть бути визначені також інші підстави зміни правового режиму майна суб`єкта господарювання.

У постанові від 10 травня 2018 року у справі № 6/129-62/179 Верховний Суд сформував правову позицію: «...застосована законодавцем конструкція «може бути змінений», а не «може бути змінений лише» чи «може бути змінений виключно», вже сама по собі свідчить, що даний вид відчуження визначається законодавцем лише як один з варіантів».

Таким чином, реалізація комунального майна в порядку приватизації є лише одним із способів відчуження комунального майна, але не виключним.

У позовній заяві прокурор зазначає, що 07.03.2018 року набув чинності Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна», Кам`янська міська рада мала право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у комунальній власності територіальної громади лише шляхом приватизації.

Разом з тим суд звертає увагу, що рішенням Кам`янської міської ради №731-17/VІІ, яким було надано згоду на відчуження спірного комунального майна, прийнято 23.06.2017 року, а Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна», на який посилається прокурор, був прийнятий Верховною Радою України 18.01.2018 року та 07.03.2018 року набув чинності.

Оскільки Кам`янська міська рада надала дозвіл на відчуження майна комунального підприємства «Дніпродзержинське житлове об`єднання» з метою проведення заходів щодо ліквідації комунального підприємства «Дніпродзержинське житлове об`єднання» та погашення кредиторської заборгованості, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що спірне майно вибуло з володіння власника за його волею, внаслідок чого віндикація та положення ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, і дане майно не може бути витребувано.

Відповідно до Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до Цивільно процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.131-1 Конституції України, , ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст.ст.181, 182, 203, 204, 215, 216, 377, 393, 1212 ЦК УКраїни, ст.2, 3, 10, 19, 22, 26, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", ст.ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області Сергія Кузьменка в інтересах держави в особі: Кам'янської міської ради до ОСОБА_3 , треті особи - Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Комунальне підпрємство "Дніпродзержинське житлове об`єднання", Товарна Біржа "Європейська" про повернення нежитлових приміщень - відмовити повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору- залишити за керівником Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 04 червня 2024 року.

Суддя О.О. Лобарчук