ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4043/24 Справа № 177/3505/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С.А. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Корчистої О.І., Остапенко В.О.

за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 177/3505/13-ц за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Криворізького відділу державної виконавчої служби в Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Озімок Тетяна Анатоліївна, суб`єкт оціночної діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на дії державного виконавця, пов`язані з оцінкою нерухомого майна, за апеляційною скаргою Головного державного виконавця Криворізького відділу державної виконавчої служби в Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Озімок Тетяни Анатоліївни на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року, постановлену у складі судді Суботіної С.А., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця дії головного державного виконавця Криворізького відділу ДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Озімок Т.А.

В обґрунтування скарги зазначив, що в провадженні Криворізького відділу ДВС знаходиться зведене виконавче провадження №63251729 з примусового виконання виконавчого листа №177/3505/13-ц, виданого 05.08.2014 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в загальному розмірі 709854,21 грн. Державним виконавцем ОСОБА_5 28.08.2023 у присутності стягувача та боржника, за місцем проживання ОСОБА_4 складено постанову про опис та арешт майна на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 219,2 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м, та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . У постанові вказано, що зі слів боржника ключі від будинку він загубив, впустити до будинку не має змоги, а тому державний виконавець до будинку не потрапив, зробив фотознімки зовнішньої сторони будинку та прилеглої території. ОСОБА_1 20.12.2023 від відділу ДВС отримав повідомлення №114294, що суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 надано копію висновку про вартість майна боржника, розмір якої складає 923500 грн. За зверненням із заявою про ознайомлення з матеріалами зведеного виконавчого провадження та отримання копій документів, 26.12.2023 ОСОБА_1 отримав копію постанови ВП 53628793 від 16.11.2023 про призначення суб`єкта оціночної діяльності, копію звіту про оцінку майна ФОП ОСОБА_2 від 28.11.2023. ОСОБА_1 вважає дії державного виконавця по проведенню оцінки майна боржника незаконними, а оцінку майна згідно зі звіту суб`єкта оціночної діяльності такою, що не підлягає застосуванню, оскільки головний державний виконавець не забезпечив суб`єкту оціночної діяльності доступ до майна, що підлягає оцінці, оцінка проведена без належного ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього, що могло вплинути на визначення ринкової вартості майна. При проведенні оцінки ФОП ОСОБА_2 фактично вийшов за межі постанови ДВС, оскільки зробив висновок щодо всієї земельної ділянки, а не її частки. В АСВП у виконавчому провадженні відсутні будь-які процесуальні документи, суб`єктом оціночної діяльності об`єкт оцінки особисто не оглянутий, у звіті оцінювачем не наведені відповідні пояснення та не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є підставою для визнання незаконними дій державного виконавця по проведенню оцінки майна, а також визнання оцінки такою, що не підлягає застосуванню.

Просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Криворізького відділу ДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Озімок Т.А. у частині проведення оцінки арештованого майна в зведеному виконавчому провадженні №63251729 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в загальному розмірі 709854,21 грн.; визнати такою, що не підлягає застосуванню, оцінка у формі письмового звіту про оцінку вартості майна №2711.2/23, а саме: частини житлового будинку загальною площею 219,2 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Криворізького відділу державної виконавчої служби в Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Озімок Т.А. в частині проведення оцінки арештованого майна у зведеному виконавчому провадженні №63251729 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в загальній сумі 709854,21 грн.

Визнано такою, що не підлягає застосуванню, оцінка у формі письмового звіту про оцінку вартості майна від 27.11.2023 №2711.2/23, а саме: частини житлового будинку загальною площею 219,2 кв.м, житловою площею 49,7 кв.м та земельної ділянки площею 0,1 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_3

В апеляційній скарзі головний державний виконавець Криворізького відділу державної виконавчої служби в Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку.

Аналіз статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Пунктом 2 частини 3 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для проведення оцінки нерухомого майна за регульованими цінами, виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Порушень вимог норм статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні зведеного виконавчого провадження № 63251729 апелянтом не було допущено.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що Звіт № 27711.2/2/23 про оцінку вартості майна не містить даних про огляд об`єктів оцінки суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 , як зовнішнього, так і внутрішнього. Головний державний виконавець, як замовник оцінки, не забезпечила доступу суб`єкту оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці, а суб`єкт оціночної діяльності з метою забезпечення доступу до об`єкта оцінки не звертався. Фотокартки, які долучені до звіту, зроблені державним виконавцем у серпні місяці 2023 року під час опису та арешту домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані фотокартки разом із технічною документацією на нерухоме майно були передані апелянтом 16.11.2023р. ФОП ОСОБА_2 . При проведенні даної оцінки суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 фактично вийшов за межі постанови ДВС, оскільки зробив висновок щодо всієї земельної ділянки площею 0,1 га, тоді як повинен був оцінити тільки 1/2 земельної ділянки площею 0,1 га., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явились, повідомлялись про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, скаржника ОСОБА_1 , апелянта головного державного виконавця Криворізького відділу державної виконавчої служби в Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Озімок Тетяну Анатоліївну, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Криворізького відділу ДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 63251729 до складу якого входять виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в загальному розмірі 709854,21 грн.

Постановою державного виконавця Криворізького відділу ДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Озімок Т.А. від 23 листопада 2022 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №70410453 з примусового виконання виконавчого листа №177/3505/13-ц, виданого 05.08.2014 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в загальному розмірі 709854,21 грн.(т.1 а.с.6).

25 листопада 2022 року державним виконавцем Криворізького відділу ДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Озімок Т.А. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження(т.1 а.с.7).

Постановою державного виконавця від 28 серпня 2023 року у присутності стягувача ОСОБА_1 проведено опис частини житлового будинку загальною площею 219,2 кв.м, житловою площею 49,7 кв.м та земельної ділянки площею 0,1 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.9).

Сторонам виконавчого провадження роз`яснено можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та про необхідність письмово повідомити про це державного виконавця, про що представник стягувача та боржник розписались у постанові.

Постановою державного виконавця від 16.11.2023 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ОСОБА_2 для надання звіту про вартість описаного та арештованого майна. а саме: частини житлового будинку загальною площею 219,2 кв.м, житловою площею 49,7 кв.м та земельної ділянки площею 0,1 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 11).

20.12.2023 року вказана постанова державного виконавця отримана стягувачем ОСОБА_1 (т.1 а.с. 12)

За висновками суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_2 , станом на 28 листопада 2023 року, вартість частини житлового будинку загальною площею 219,2 кв.м, житловою площею 49,7 кв.м та земельної ділянки площею 0,1 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 становить 923 500 грн.. При оцінці вказаного нерухомого майна використано порівняльний методичний підхід.

Копія звіту про вартість майна отримана ОСОБА_1 26 грудня 2023 року(т.1 а.с.16).

29 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби із заявою про заперечення висновку суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_2 про оцінку майна, в якій зазначив, що звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на недостовірність оцінки.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_6 при складенні звіту, вийшов за межі постанови державного виконавця від 16.11.2023, згідно з якою від нього вимагалося надати висновок про вартість частини домоволодіння та частини земельної ділянки, проте, як слідує з висновку про вартість майна, оцінка земельної ділянки проведена в цілому.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції», заява № 18357/91, від 19 березня 1997 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №904/7326/17 (провадження №12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року в справі №641/7824/18 (провадження №61-10355св19) зазначив, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачу майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Зі змісту Закону України «Про виконавче провадження» убачається, що виконавець не наділений повноваженням ставити під сумнів об`єктивність проведеної оцінки або проводити оцінку нерухомого майна на власний розсуд, а зобов`язаний лише залучити експерта до участі у виконавчому провадженні та повідомити сторонам результати визначення вартості майна.

Отже, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 у справі № 821/197/18/4440/16, від 12.06.2019 у справі № 308/12150/16-ц.

Таким чином, стягувач ОСОБА_1 , не погодившись з оцінкою майна суб`єкта оціночної діяльності, через не забезпечення державним виконавцем суб`єкту оціночної діяльності доступу до майна, що підлягає оцінці, остання була проведена без належного ознайомлення з об`єктом, що безумовно впливає на визначення ринкової вартості майна, тому скористався своїм правом і звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Крім того, при проведенні спірної оцінки суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 фактично здійснено вихід за межі постанови ВДВС, оскільки зроблено висновок щодо всієї земельної ділянки площею 0,1 га, тоді як необхідно було оцінити 1/2 земельної ділянки площею 0,1 га.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (у редакції, чинній на час проведення оцінки) процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (у редакції, чинній на час проведення оцінки) встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Згідно з частиною першої статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Частиною третьою статті 20 Закону України Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) передбачено, що експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (у редакції, чинній на час проведення оцінки) оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно з частинами першою, шостою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (у редакції, чинній на час проведення оцінки) методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту №2 та з урахуванням Національного стандарту №1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту №1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту №1, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом із цим, відповідно до пункту 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Крім того, статтею 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (у редакції, чинній на час проведення оцінки) визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Подібних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 766/7365/17 (провадження № 61-36614св18), від 16 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15 (провадження № 61-41382св18), від 01 жовтня 2020 року у справі

№ 2-2394/10 (провадження № 61-19310св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17.

Як вбачається з матеріалів справи, суб`єкт оцінювання особисто не оглядав внутрішні приміщення об`єкта оцінки і зауважень щодо допуску його до об`єкта з метою проведення вказаного дослідження не висловлював, відтак це безумовно впливає на об`єктивність оцінки вартості спірного майна. Крім того, ФОП ОСОБА_6 при складенні звіту вийшов за межі постанови державного виконавця від 16.11.2023, та замість того, щоб надати висновок про вартість частини домоволодіння та частини земельної ділянки, здійснив оцінку земельної ділянки в цілому.

Державним виконавцем в суді не спростовано, з наданням належних та допустимих доказів, що ФОП ОСОБА_2 , як експертом, безпосередньо оглядався об`єкт оцінки.

У постанові від 12 червня 2019 року в справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передачі майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартості.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 461/4240/17 від 10 серпня 2021 року, дійшов висновків, що оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців; оцінка нерухомості, в рамках виконавчого провадження, є недійсною з підстав непроведення огляду майна.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оцінка об`єкту складена з порушенням вимог Національного стандарту №1, що є підставою для визнання незаконними дій державного виконавця по проведенню оцінки майна, а також визнання незаконними та скасування звіту про оцінку майна.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не спростовують висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права, а зводяться до незгоди з ухваленим у справі судовим рішенням та необхідності переоцінки доказів у справі.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване судове рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст.382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін, з врахуванням п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного державний виконавець Криворізького відділу державної виконавчої служби в Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Озімок Тетяни Анатоліївни залишити без задоволення.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 22 травня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв