КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 378/497/23

номер провадження: 22-ц/824/1210/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 01 грудня 2023 року у складі судді Скороход Т.Н., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини (справа №378/497/23).

Також у липні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини (справа №378/508/23).

Крім того, у липні 2023 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини (справа №378/506/23).

Ухвалою Ставищенського районного суду від 28 вересня 2023 року справу №378/497/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини; справу №378/506/23 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини та справу №378/508/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини - об`єднано в одне провадження. Об`єднаній справі присвоєно №378/497/23. Припинено ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 статус третіх осіб, оскільки вони є позивачами в даній справі.

Ухвалою Ставищенського районного суду від 14 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, залишено без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх племінник та двоюрідний брат ОСОБА_7 .

Указували, що 16 червня 2022 року Ставищенською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №160/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 Спадкоємці першої та другої черги відсутні, тому право на спадкування одержує третя черга спадкоємців за правом представлення. За даними Спадкового реєстру заповіт від імені спадкодавця відсутній. Також інформація щодо наявності спадкоємців, які в силу ч.ч.3, 4 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що спадщину прийняли, відсутня.

Вказували, що Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, введено воєнний стан, який триває до цього часу, оскільки неодноразово продовжувався.

Позивач ОСОБА_3 вказував, що з червня 2022 року і до зими він відновлював та облаштовував зруйнований при окупації та внаслідок бойових дій належний його дружині житловий будинок в селі Світильня Великодимерської територіальної громади Броварського району та допомагав у відбудові іншим. Враховуючи, що закінчення строку подання заяви про прийняття спадщини припало на діючий в країні воєнний стан, систематичні обстріли всієї території країни, постійні відключення електроенергії в Україні (блекаути) з дестабілізацією роботи органів нотаріату, порушенням роботи банківських відділень, утрудненням логістики, вчинення вищевказаних дій для нього, спадкоємця, було пов`язане з об`єктивними, істотними, непереборними труднощами.

Позивачі зазначали, що з офіційного сайту Верховної Ради України, де була опублікована постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 164 вони дізналися про зупинення перебігу строку на прийняття спадщини. Нотаріальні дії в умовах воєнного стану вчиняються з урахуванням положень вказаної постанови, де зазначено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Вказували, що 01 лютого 2023 року, тобто в межах передбаченого вказаною постановою 10 місячного строку, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 20 червня 2023 року від нотаріуса вони усно отримали інформацію щодо пропуску ними 6 місячного строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, а у подальшому листом - письмове повідомлення від 22 червня 2023 року, з посиланням на те, що строки для прийняття спадщини або відмови від прийняття спадщини встановлені ст. ст. 1270, 1273 ЦК України та не можуть бути змінені або визначені інакше, як законами України, прийнятими Верховною Радою України.

Тому позивачі вважали, що існування суперечності в законодавчих актах є не залежною від них, спадкоємців, об`єктивною обставиною, яка унеможливила реалізацію їх легітимних очікувань і створила об`єктивні труднощі для них, спадкоємців, щодо вчинення дій по прийняттю спадщини. З урахуванням введеного в Україні воєнного стану, у них виникли об`єктивні та істотні труднощі для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини. Пропущений ними строк, тобто часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею заяви про прийняття спадщини є незначним, більш того, вони вважали, що діяли у відповідності до вимог п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», розуміючи для себе, що строк для прийняття спадщини продовжений на 4 місяці. Однак Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 дійшов висновку, що законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу стоку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначити інші правила щодо строку на прийняття спадщини, а п.3 постанови КМ України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Таким чином, зазначені події в сукупності є поважними причинами пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього, спадкоємця, на вчинення цих дій. Спадкоємець ОСОБА_4 надав згоду на подання ними заяви про прийняття спадщини, а ОСОБА_1 - заперечив проти подання ними заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили визначити їм додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася 05 червня 2022 року після смерті ОСОБА_7 тривалістю в два місяці після набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 01 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася 05 червня 2022 року після смерті ОСОБА_7 тривалістю в два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася 05 червня 2022 року після смерті ОСОБА_7 тривалістю в два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що всупереч висновків суду першої інстанції законодавець передбачив можливість об`єднання справ в одне провадження лише до початку підготовчого засідання у справі. Однак, судом першої інстанції ухвалою від 25 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду. В інших двох судових провадженнях також у різні дати судом першої інстанції було закрито підготовчі провадження та призначено їх до розгляду. З урахуванням зазначеного, вважає, що це порушення (серед іншого) також призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить ст.ст.1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Зазначені висновки, на думку скаржника, узгоджуються із правовими висновками, до яких дійшов Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі №676/47/21 (провадження №61-8014св22).

Зазначає, що позивачі не були позбавлені можливості звернутися із заявою до нотаріуса засобами поштового зв`язку навіть із заявою, справжність підпису на якій не засвідчена нотаріально. Після чого, у позивачів був би час надіслати належним чином оформлену заяву. Крім того, у смт. Ставище є ще два приватних нотаріуси, які мали б можливість у разі звернення позивачів засвідчити справжність їх підпису на заяві про прийняття спадщини, після чого вони мали фізичну можливість направити таку заяву поштою нотаріусу, який відкрив спадкову справу. Однак, позивачі заходів, пов`язаних із прийняттям спадщини, у встановлений законом строк не вживали, поважні причини пропуску такого строку відсутні, відповідних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позивачами не подано.

Також вказує, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач ОСОБА_3 здійснював відбудову належного дружині будинку. Не містять матеріали справи і доказів того, що позивачі з об`єктивних причин були позбавлені можливості звернутися до нотаріальної контори у встановлений законом строк. При цьому, в судовому засіданні у суді першої інстанції представник позивачів зазначив, що вони обоє були обізнані своєчасно про смерть спадкодавця.

Позивач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини, норми матеріального права, а також правові висновки Верховного Суду, доводи позивачів приводу поважності причин пропуску ними строку для прийняття спадщини, а саме введення в країні воєнного стану, неодноразова зміна законодавства стосовно прийняття спадщини в період дії воєнного стану, незначний проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позивачами нотаріусу заяви про прийняття спадщини, є поважними, а тому вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для надання позивачам додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи повідомлені судом апеляційної інстанції про судове засідання, призначене на 30 квітня 2024 року на 12 год 45 хв., завчасно, в установленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явились.

Представник позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Юхименко І.М. повідомлений про час і місце судового розгляду належним чином, що підтверджується відповідною розпискою, а також звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Відповідач ОСОБА_1 05 березня 2024 року отримав судову повістку про виклик до суду на вказану ним електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали судові повістки про виклик до суду, а саме, ОСОБА_4 23 березня 2024 року та ОСОБА_5 16 березня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, надісланих на їх поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

За таких обставин учасники у справі вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.

Крім того, 11 березня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 , в якій він просить розгляд справи проводити без його участі та участі його представника.

Також 24 квітня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Юхименко І.М., в якій він підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу та просить розгляд справи проводити без його участі.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9, т.1).

За даними спадкової справи, до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , із заявами про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк звернулися до Ставищенської районної державної нотаріальної контори дядько померлого ОСОБА_1 та двоюрідний брат померлого ОСОБА_4 .

Дядько померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_5 подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4 (а.с. 35-95, т.1).

По справі встановлено, що родинні зв`язки між позивачем ОСОБА_3 і померлим ОСОБА_7 підтверджуються копією свідоцтва про народження ОСОБА_7 (а.с. 45, т.1), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (а.с. 52-53, т.1), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (а.с.46-47, т.1), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_10 та ОСОБА_3 (а.с.50-51, 66-67, т.1), з яких вбачається, що померлий був племінником позивача ОСОБА_3 .

Родинні зв`язки між позивачем ОСОБА_2 і померлим ОСОБА_7 підтверджуються копією свідоцтва про народження ОСОБА_7 (а.с. 45, т.1), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (а.с. 52-53, т.1), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (а.с. 46-47, т.1), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_11 (т.1 а.с. 64-65, т.1), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_12 (а.с. 72-73, т.1), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с. 68-69, т.1), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_14 (а.с. 70-71, т.1), з яких вбачається, що померлий був двоюрідним братом позивача ОСОБА_2 .

На момент смерті ОСОБА_7 був зареєстрований та постійно проживав по АДРЕСА_2 .

Інших спадкоємців, які б проживали постійно разом із спадкодавцем ОСОБА_7 до дня його смерті немає (а.с. 125, т.2).

Установлено, що 01 лютого 2023 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Ставищенської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пропустили встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк для подання заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , який сплив 05 грудня 2022 року.

Постановою державного нотаріуса Ставищенської нотаріальної контори від 06 липня 2023 року за № 353/02-31 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку спадкового майна, що належить померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (а.с. 91-92, т.1).

Також листом державного нотаріуса Ставищенської нотаріальної контори від 22 червня 2023 року за № 359/02-14 ОСОБА_3 було роз`яснено його право звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини (а.с. 100, т.2).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами та сторонами не заперечуються.

Ухвалюючи рішення суду про задоволення позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернувшись 01 лютого 2023 року до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно пропустили встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк для подання заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 який сплив 05 грудня 2022 року. Однак цей строк продовжено постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» на чотири місяці. Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини саме на виконання та з додержанням строків, визначених цією постановою Кабінету Міністрів України. Крім того, судом першої інстанції було враховано, що пропущений позивачами строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (ч.2 ст.4 ЦК України).

Актами цивільного законодавства України є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону (ч.4 ст.4 ЦК України).

У доктрині приватного права зауважується, що ієрархія актів цивільного законодавства може базуватися на їх юридичній силі (вимір по вертикалі). Вона поширюється, по-перше, на співвідношення закону та підзаконних актів та, по-друге, на співвідношення Конституції та законів (як кодифікованих, так і інших (поточних)). Одночасно слід визнати існування ієрархії між ЦК як кодифікованим законом та іншими (поточними) законами, що регулюють цивільні відносини. Ця ієрархія базується на визнанні ЦК основним актом цивільного законодавства.

Стосовно виміру ієрархії актів цивільного законодавства по горизонталі, то в ст.4 ЦК України закріплюється пріоритет норм ЦК (як основного регулятора приватних відносин) над нормами інших законів. Причому, що такий спосіб вирішення колізії норм ЦК із нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм ЦК над нормами інших законів, підтримувався, зокрема, Конституційним Судом України (див. рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), Верховним Судом України (див. постанову Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15), Великою Палатою Верховного Суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188 цс 20).

Щодо виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, то в ст.4 ЦК України встановлено повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України, ЦК України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися, за загальним правилом, лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням ЦК України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі № 490/7071/16-ц (провадження № 61-25815св18).

Як зазначалось вище, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (ст.1270 ЦК України).

Відповідно до положень ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч.1 ст.1273 ЦК України).

Так, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що:

правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України;

строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (ст.ст.1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (ч.2 ст.1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (ч.3 ст.1272 ЦК України);

законодавець як у ст.1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини;

пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить ст.ст. 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61 -8014 св21), від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23), від 16 серпня 2023 року у справі № 520/15620/17 (провадження № 61-8414 св23), від 20 лютого 2024 року у справі № 279/3762/23 та від 08 квітня 2024 року у справі № 334/2358/23.

Отже, у цій категорії справ судова практика Верховного Суду є сталою та єдиною.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України, на наведене належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини з посиланням на те, що на позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини саме на виконання та з додержанням строків визначених цієї постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».

Колегія суддів також не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що пропущений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 строк на подання заяви про прийняття спадщини підлягає поновленню, оскільки такий пропущений строк є незначним, з таких підстав.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Отже, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд оцінює поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий висновок висловив Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц.

У даній справі, крім посилання на норми постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не вказали та не довели існування у них об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк, тобто, до 05 грудня 2022 року.

Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення встановленого законом строку, адже такою підставою мають бути конкретні обставини неможливості виконання особою тих чи інших юридично значущих дій.

Близький по суті висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18.

Крім того, вказана судом «незначність» такого пропущення також не є самодостатньою підставою для визнання поважними причини пропуску позивачами строку для прийняття спадщини, оскільки визначений ст.ст.1270, 1272 ЦК України строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним, а його пропуск, незалежно від тривалості, має конкретні юридичні наслідки, а саме визнання спадкоємця таким, який не прийняв спадщину.

Інший висновок щодо тлумачення присіченості строків ст.ст.1270, 1272 ЦК України суперечитиме принципу юридичної визначеності, який передбачає, що особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (див. рішення Конституційного Суду України (Велика палата) від 20 червня 2019 року №6-р/2019).

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, за безпідставністю та недоведеністю.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що за подання та розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3 220 грн 90 коп. (а.с.168, т.3).

Оскільки колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в позові, то з позивачів на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання та розгляд апеляційної скарги у розмірі по 1 610 грн 45 коп., з кожного окремо.

Датою постанови апеляційного суду є дата складення повного її тексту, оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи без проголошення скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частин) та в цьому випадку підлягають застосуванню положення другого речення ч.5 ст.268 ЦПК України, якою передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 01 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 1 610 грн 45 коп., з кожного окремо.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: