Постанова

Іменем України

30 травня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/4640/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 20 листопада 2023 року

та на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 24 листопада 2023 року

в складі судді Грегуля О. В.

у цивільній справі №752/14236/23 Деснянського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

третя особа - Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПРЕМ`ЄР АЛЬЯНС»,

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, у якому посилаючись на невиплату заподіяної їй відповідачем моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), просила:

- стягнути із ОСОБА_1 87 229,49 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку із вчиненням останнім злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, вчинив на неї наїзд на пішохідному переході, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована з діагнозом: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Пошкодження колінного суглобу правого, садна та гематоми лівої пари орбітальної ділянки».

Вироком Деснянського районного суду від 10.04.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину за фактом даної ДТП за ч. 1 ст. 286 КК України.

Страховик ОСОБА_1 - ПАТ «СК «ПРЕМ`ЄР АЛЬЯНС» виплатив страхове відшкодування у розмірі 82 881,40 грн, з яких: 55 410,91 - витрати на лікування; 1 710,00 грн - витрати на реабілітацію; не отримані доходи за час непрацездатності - 25 733,13 грн.

Вказувала, що ОСОБА_1 не компенсував їй завданої моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях через отримані травми, душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та порушенням нормальних життєвих соціальних зв`язків.

Зазначила, що внаслідок отриманих травм не змогла виконувати свої обов`язки комплектувальника товарів, тому спочатку перевелася на неповний робочий день, а в подальшому була вимушена звільнитися.

За вказаних обставин оцінювала розмір завданої їй ОСОБА_1 моральної шкоди у 90 000,00 грн та з урахуванням страхової виплати, яку має доплатити їй страховик у якості компенсації моральної шкоди (2 770,51 грн), вважала належним розмір моральної шкоди що підлягає стягненню з відповідача 87 229,49 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач подавав до суду відзив, у якому не погоджувався із розміром відшкодування моральної шкоди та визнавав позовні вимоги у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 87 229,49 грн.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 листопада 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 900,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні двох заяв представника відповідача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, та розглянув справу за одне засідання, чим позбавив можливості прийняти участь у судовому засіданні, надати пояснення та викласти свою позицію.

Також вважав, що суд помилково виходив з того, що відповідач не спростував розмір моральної шкоди, завданої позивачу, адже саме остання повинна навести докази на підтвердження заявленої сатисфакції. Фактично суд переклав тягар доказування на відповідача і не перевірив докази надані позивачем на підтвердження своїх вимог.

Зазначав, що судом не враховано, що моральні втрати не призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, так як додані до позовної заяви докази не доводять, що спричинені відповідачем дії призвели до 97 днів непрацездатності. Натомість у вироку суду вказано, що були завдані середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Не наведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та тривалим розладом здоров`я позивача.

Резюмував, що судом не враховано релевантну практику Верховного Суду у тотожних правовідносинах, зокрема у справі №607/4341/20, де сформульовано висновок про те, що розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

За вказаних обставин, просив змінити рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року яким задовольнити позовні вимоги у розмірі 10 000,00 грн.

Крім того, не погоджуючись з додатковим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що додаткове рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що заявлена частина витрат на професійну правничу допомогу у кримінальному провадженні в розмірі 8 000,00 грн не стосується даної цивільної справи.

Крім того, види наданої правничої допомоги неодноразово дублюються, що призводить до штучного завищення витрат, а наданий розрахунок розміру витрат на професійну правничу допомогу не містить акту виконаних робіт про фактично проведену роботу.

Також звертав увагу, що розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним з складністю справи, однак розрахунок наданий до позовної заяви є завищеним та загалом відсутні докази реальності наданих послуг.

За вказаних обставин просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції від 24.11.2023 та ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційних скарг на рішення суду від 20.11.2023 та на додаткове рішення суду від 24.11.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 182, 185, 200, 203).

Позивач належним чином повідомлена про розгляд апеляційних скарг відповідача на рішення суду від 20.11.2023 та на додаткове рішення 24.11.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а. с. 183, 186, 201, 204).

Третя особа - ПАТ «СК «ПРЕМ`ЄР АЛЬЯНС» також належним чином повідомлена про розгляд апеляційних скарг відповідача на рішення суду від 20.11.2023 та на додаткове рішення 24.11.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а. с. 184, 187, 202, 205).

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вислухала доповідь судді-доповідача, дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції та дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення суду від 20.11.2023 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга на додаткове рішення суду від 24.11.2023 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10.04.2023 у справі № 754/3709/23 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У вироку також встановлено, що ОСОБА_1 , 18.01.2023, приблизно о 21:30, будучи особою, яка керує транспортним засобом, знаходячись за кермом засобу підвищеної небезпеки - автомобіля марки «Кіа» моделі «Forte», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, який мав технічні невідповідності коліс і шин у вигляді встановлення на колесах передньої вісі шин різних моделей з різними малюнками протектора, за наявності яких забороняється експлуатація транспортного засобу та які водій міг виявити перед початком експлуатації автомобіля, рухаючись в м. Києві по вул. Гната Хоткевича від вул. Юрія Гагаріна в напрямку пр. Броварський у порушення вимог п.п. 2.3 «б», 4.16 «а», 18.4 та 31.4.5 «г» ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, розташованим поблизу будинку АДРЕСА_1 , що був позначений дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 («пішохідний перехід») і дорожньою розміткою 1.14.2 («Зебра»), перед яким в цей час, у сусідній смузі ліворуч, зупинився невстановлений автомобіль, що пропускав пішохода ОСОБА_2 , яка в цей час пересікала проїзну частину по вказаному пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля марки «Кіа» моделі «Forte» р. н. НОМЕР_1 . Водій ОСОБА_1 продовжив рух, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, та своїми діями створив небезпеку для пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого ОСОБА_1 (відповідач) вчинив наїзд на ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримала тілесне ушкодження у вигляді закритої травми правого колінного суглобу - перелому латерального виростку правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, яке відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «Прем`єр Альянс», що підтверджується полісом №208731327.

28.05.2023 ПрАТ «СК «Прем`єр Альянс» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 у розмірі 82 881,40 грн

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, суд виходив з доведеності позивачкою завдання їй моральної шкоди

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки позивачкою доведено факт завдання їй моральних страждань унаслідок вчинення відповідачем злочину.

Разом з тим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачкою не доведено розміру завданої шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження доводів про те, що внаслідок отриманих травм не змогла виконувати свої обов`язки комплектувальника товарів, тому спочатку перевелася на неповний робочий день, а в подальшому була вимушена звільнитися, позивач надала копію додаткової угоди від 28.04.2023 до трудового договору №130 від 03.10.2017 та копію наказу №125-ОС від 15.09.2023.

Разом з тим, з додаткової угоди від 28.04.2023 до трудового договору, укладеного 03.10.2017 між ТОВ «АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ» та ОСОБА_2 не вбачається підстав з яких змінено умови трудового договору в частині прийняття останньої на неповний робочий час на посаду комплектувальника товарів. А з копії наказу №125-ОС від 15.09.2023 вбачається, що ОСОБА_2 звільнено з посади комплектувальника товарів за власним бажанням.

Таким чином колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що судом не враховано недоведеності позовних вимог в частині визначення розміру завдання моральної шкоди.

Також знайшли своє підтвердження доводи щодо не врахування судом обставин, що моральні втрати позивача не призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, так як додані до позовної заяви докази не доводять, що спричинені відповідачем дії призвели до 97 днів непрацездатності.

Так, як зазначено у переліку додатків до позовної заяви долучено відомості з персонального кабінету позивачки Пенсійного Фонду України, разом з тим на аркуші справи 33 в матеріалах справи міститься дані станом на 15.04.2023 щодо листків непрацездатності у вигляді таблиці яка складається з колонок «номер ЛН», «дата відкриття», «дата закриття», «статус ЛН».

Однак дана таблиця не містить інших жодних даних, які б давали можливість персоніфікувати інформацію, що міститься в ній, а саме, що це інформація за лікарняним листками саме ОСОБА_2 . Більше того, з вказаної таблиці неможливо встановити яким чином дані лікарняні листки пов`язані із ДТП та завданням останній моральної шкоди.

Крім того, з наявного в матеріалах справи консультативного висновку ортопеда-травматолога від 09.06.2023 вбачається, що ОСОБА_2 18.01.2023 внаслідок ДТП була доставлена до КНП «КМКЛШМД», де було виконано оперативне лікування (24.01.2023) та з того часу лікується та спостерігається амбулаторно. Страховий анамнез: застрахований, за останні 12 місяців на лікарняному листку не перебував. Діагноз: остеоартрит обох колінних суглобів ІІ стадії. Больовий синдром. Лікарняного листка не потребує.

Разом з тим, з висновку експерта, здійсненого у кримінальному провадженні вбачається, що унаслідок ДТП у ОСОБА_2 отримала ушкодження у вигляді закритої травми правого колінного суглобу, в той час як у висновку ортопеда-травматолога від 09.06.2023 зазначено про больовий синдром унаслідок остеоартриту обох колінних суглобів ІІ стадії, що не вказує на причино-наслідковий зв`язок між отриманою позивачкою унаслідок ДТП травмою та остеоартритом обох колінних суглобів ІІ стадії.

Отже наявні у матеріалах справи докази не доводять, що спричинені відповідачем дії призвели до 97 днів непрацездатності, які пов`язані з ДТП, натомість з висновку експерта здійсненого у кримінальному провадженні вбачається, що виявлені у ОСОБА_2 тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості, що спричинило розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що унаслідок отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень вона надалі потребуватиме додаткового обстеження та лікування.

Також з матеріалів справи вбачається та визнала сама позивачка, що страховиком ОСОБА_5 їй здійснено виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 82 881,40 грн, з яких витрати на лікування - 55 410,91; витрати на реабілітацію - 1710,00 грн; 25 733,13 грн - недоотримані доходи за час непрацездатності.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-ІV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Разом з тим, позивач зазначала, що страховиком при виплаті страхового відшкодування під час розрахунку суми не отриманих доходів за час непрацездатності помилково взято за основу фактично виплачену заробітну плату, а не нараховану, а також не виплачено моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю і за вказаними обставинами позивач проводить досудове урегулювання із страховиком ОСОБА_1 .

Водночас, позивач не обґрунтовувала обставин недостатності розміру виплаченого страхового відшкодування, а лише вказала, що з приводу недоплачених страховиком сум вони проводять досудове урегулювання.

Таким чином, позивачем не доведено, що моральні страждання, яких позивач зазнала унаслідок ДТП, призвели до тривалого розладу здоров`я та 97 діб непрацездатності, а відтак і про позбавлення її можливостей реалізації своїх звичок і бажань, порушення нормальних життєвих та соціальних зв`язків та душевних страждань. А тому, заявлена позивачем моральна шкода у розмірі 87 229,49 грн є необґрунтованою та недоведеною.

Як уже вказувалося вище, як вбачається з матеріалів справи, відповідач визнав, що з урахуванням психологічного травмуючого фактору (неправомірних дій ОСОБА_1 ), принципів розумності та справедливості, розмір моральної шкоди має становити 10 000,00 грн.

З урахуванням вищенаведених обставин, а також наявності у справі доказів того, що протиправними діями ОСОБА_1 завдано позивачці моральної шкоди, та з урахуванням висновку Верховного Суду у справі №607/4341/20 про те, що розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення, колегія суддів приходить до висновку, що обґрунтований розмір такої шкоди становить 10 000,00 грн.

У зв`язку з тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи при вирішенні позовних вимог про розмір стягнення моральної шкоди, неповно дослідив обставини справи, то у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підстави для зміни рішення в цій частині із зменшенням суми моральної шкоди з 87 229,49 грн до 10 000,00 грн та відповідно зміни розміру судового збору, що стягується з ОСОБА_1 в рахунок держави з 1073,60 грн до 123,03 грн.

Крім того, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги на додаткове рішення суду від 24.11.2023 підлягають частковому задоволенню шляхом зменшення стягнутого з ОСОБА_1 розміру витрат на професійну правничу допомогу з 24 900,00 грн до 2 853,54 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які до того ж визнані відповідачем.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року в частині визначення розміру моральної шкоди - змінити, зменшивши суму моральної шкоди з 87 229,49 (вісімдесят сім тисяч двісті двадцять дев`ять) грн 49 коп. до 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року в частині розміру судового збору - змінити, зменшивши суму судового збору з 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. до 123 (сто двадцять три) грн 03 коп.

Додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року - змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу з 24 900 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот) грн 00 коп. до 2 853 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят три) грн 54 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська