ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/982/17 Номер провадження 22-ц/814/1070/24Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н.С. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2022 року, ухвалене суддею Миркушіною Н.С., повний текст рішення складено 29.08.2022,

по справі за позовом ОСОБА_5 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 про встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

встановила:

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Хорольського районного суду з позовом до Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області про встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є спадкоємцем за законом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , після смерті якої відкрилася спадщина на її спадкове майно, тобто на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що він є спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 , проте оформити свої спадкові права на вказане майно не має можливості, оскільки відсутні оригінали документу, що посвідчували право власності померлої на зазначене спадкове майно, в зв`язку з чим просить суд встановити факт належності спадкодавцю вищевказаного будинку та визнати за позивачем право власності на вказаний будинок у порядку спадкування за законом.

20.09.2017 ОСОБА_6 звернулась до суду з заявою про залучення її третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 11 травня 2018 року заяву ОСОБА_6 про залучення її третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача,- задоволено.

Залучено до участі у справі № 548/982/17 за позовом ОСОБА_5 до Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області про встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - ОСОБА_6 .

Відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі.

Ухвалою суду від 29.04.2022 клопотання представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_8 про заміну первісного відповідача належним відповідачем, - задоволено.

Замінено відповідача у цивільній справі №548/982/17 за позовом ОСОБА_5 до Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 про встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом Петракіївську сільську раду Хорольського району Полтавської області на Хорольську міську раду Лубенського району Полтавської області, ЄРДПОУ 22528612 (37800, м. Хорол, вул. Незалежності, 37).

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2022 року позов ОСОБА_5 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 про встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задоволено.

Встановлено факт належності спадкодавцю ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на праві власності будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та яке складається з житлового будинку А-1 загальною площею 56,2 м.кв., сараю-Б, сараю-В, сараю-Г, погріба-Д, убиральні - Е, в порядку спадкування за законом після смерті, ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вищевказане рішення суду оскаржено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як особами, що не були залучені до участі у справі та вважають, що оскаржуване рішення зачіпає їх права. Вказані особи посилаються на те, що вони з 2009 року фактично проживають в спірному домоволодінні, сплачують комунальні послуги, податки, ремонтують його, іншого житла не мають, тому мають право на нього.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_5 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення місцевого суду, яке вважає законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

У судове засідання з`явилась апелянт ОСОБА_2 , яка також представляє за довіреністю апелянта ОСОБА_1 .

Апелянт ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Апелянт ОСОБА_4 перебуває в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення судового розгляду чи участь в режимі відеоконференції не заявляв.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 до апеляційного суду не з`явилась; про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Позивач ОСОБА_5 до апеляційного суду не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надіслання судової повістки на вказану ним адресу, яка повернута без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням відповідно до ст. 128 ч. 6, ч. 8 п. 3 ЦПК України.

Відповідач Хорольська міська рада Полтавської області до суду апеляційної інстанції представника не направила, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 11 лютого 2008 рок (а.с. 5).

Згідно довідки Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 31.05.2017 № 02-45/657 останнім місцем проживання ОСОБА_7 до дня її смерті було с. Куторжиха Хорольського району Полтавської області.

Житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , належав на праві приватної власності ОСОБА_7 , яка постійно проживала і була зареєстрована за вказаною адресою до дня її смерті (а.с. 8).

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року по цивільній справі № 548/1156/16-ц, яке набрало законної сили 02.09.2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено та встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , а саме, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 20 травня 1999 року Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , є двоюрідним онуком ОСОБА_7 .

Також суд першої інстанції встановив, що після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі і на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 . На підставі заяви ОСОБА_5 приватним нотаріусом Горбань В.В. було заведено спадкову справу за №27/2015. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_5 не має можливості, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на вищевказаний будинок.

У повідомленні за вих. № 69/01-16 від 07 червня 2016 року приватним нотаріусом Горбань В.В. позивачу ОСОБА_5 роз`яснено право звернутися до суду для встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права власності на спадкове майно (а.с. 12).

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив із того, що позивач є спадкоємцем п`ятої черги після померлої ОСОБА_7 за законом та має право на її спадкове майно в порядку спадкування. Приймаючи до уваги те, що на час смерті ОСОБА_7 являлась власником житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями по АДРЕСА_1 , який в побудований до 1992 р і правовстановлюючи документи на який у неї були відсутні, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у визначеному законом порядку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду, враховуючи наступне.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина.

Згідно ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Як встановлено судом першої інстанції згідно запису погосподарської книги № 5 за 2006-2010 р.р. номер особового рахунку № НОМЕР_4 , житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 належав на праві приватної власності ОСОБА_7 , яка постійно проживала і була зареєстрована за вказаною адресою до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області ( а.с. 8 том 1)

Відповідно до пункту 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.

Як вбачається в технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений ОСОБА_5 23.06.2017 року житловий будинок з господарськими спорудами за цією адресою побудовані в період з 1925 по 1950 р. (а.с. 9-11 том 1).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_7 за життя набула право власності за житловий будинок з господарськими спорудами за зазначеною вище адресою, який не є самочинно збудований нерухомим майном.

Відповідно до рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року у справі № 548/1156/16-ц, встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , а саме, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 виданий 20 травня 1999 року Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , є двоюрідним онуком ОСОБА_7 .

Встановлено факт належності земельної ділянки (паю) площею 2,95 га на території Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області за спадкодавцем ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку (пай) загальною площею 2,95 га, що розташована на території Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Таким чином, позивач ОСОБА_5 набув право власності на частину спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_7 .

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_5 відповідно до ст.1265 ЦК України є спадкоємцем п`ятої черги за законом після померлої ОСОБА_7 , а також враховуючи неможливість отримання спадкоємцем свідоцтво на право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на нього, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за позивачем права власності на нього в порядку спадкування.

Посилання апелянтів на те, що вони з 2009 року проживають у будинку, який належав померлій ОСОБА_7 , сплачують комунальні платежі, тому мають право на нього, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від час прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином спірний житловий будинок належить позивачу ОСОБА_5 з часу відкриття спадщини, а саме з 08.02.2008 р.

Також колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянтів, що вони отримали дозвіл на проживання у родичів померлої ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , оскільки останні не є спадкоємцями померлої ОСОБА_5 та не мали права розпоряджатися її майном.

Крім того колегія суддів не приймає до уваги посилання сім`ї ОСОБА_12 в апеляційній скарзі на те, що вони мали намір звернутися до суду із позовом про визнання за ними права власності на житловий будинок АДРЕСА_3 за набувальною давністю, оскільки доказів на підтвердження цього вони не надали.

Таким чином, висновки суду першої інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Місцевим судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені в обґрунтування апеляційної скарги доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук