КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 760/714/22

провадження № 22-ц/824/3450/2024

12 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Колесніченко М. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», Акціонерного товариства «Комінбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович про припинення прав та обов`язків іпотекодавця, визнання недійсним та скасування запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Новак Наталії Юріївни на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2023 року в складі судді Журавського В. В.,

встановив:

05.01.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви від 04.12.2022 про зміну предмету позову просила суд:

- припинити права та обов`язки ОСОБА_1 , як іпотекодавця за договором іпотеки майнових прав від 24 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А. Ю. за реєстровим номером №1718;

- визнати недійсним та скасувати запис №21341458 від 24.04.2008, що був внесений до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М. А. №360956 від 11.07.2017;

- визнати недійсним та скасувати запис №7095291, що був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстрований 24.04.2008 реєстратором: приватний нотаріус Корсак А. Ю., підстава обтяження: договір іпотеки майнових прав на нерухомість, 1718, 24.04.2008, об`єкт обтяження: інше, майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_2 .

Посилалась на ті підстави, що 22 квітня 2008 року між ОСОБА_2 , як покупцем, ТОВ «Виробнича компанія «Фарелл» у якості емітента облігацій, та Державним підприємством Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» у якості замовника будівництва було укладено Договір про бронювання цільового об`єкту нерухомості № 241-189.

Відповідно до пунктів 1-2 зазначеного Договору покупець після переходу до нього права власності на пакет облігацій з характеристиками, встановленими Договором купівлі- продажу цінних паперів №03/02-у/213-В, отримує право на отримання цільового об`єкту нерухомості - квартиру, що буде знаходитися в об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 за умовним номером 153; запланована дата введення об`єкту будівництва в експлуатацію II квартал 2008 року, яка може бути змінена Емітентом облігацій в односторонньому порядку.

24 квітня 2008 року між ОСОБА_2 , як позичальником, та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», як кредитором, було укладено кредитний договір №223384884, за яким Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 50 000 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,25% річних, та Договір іпотеки майнових прав.

Предметом іпотеки за договором іпотеки майнових прав є нерухоме майно, що знаходиться в процесі будівництва та стане власністю іпотекодавця в майбутньому, а саме: квартира за умовним номером АДРЕСА_1 , майнові права на яку належать іпотекодавцю на підставі Договору про бронювання цільового об`єкту нерухомості №241-189 від 22.04.2008, укладеного між іпотекодавцем та ТОВ «Укрвійськбуд».

15 червня 2009 року був укладений Договір про внесення змін і доповнень №90/к до Договору про резервування цільового об`єкту від 22.04.2008 №241-189. Цим Договором сторони змінили умови закріплення (бронювання) квартири , а також досягли згоди щодо повної заміни старих та встановлення нових істотних умов її передачі позивачу у майбутньому.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2011 року (справа №02/2-445/11) розірвано кредитний договір №223384884 від 25 квітня 2008 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 461 928 грн 44 коп. та судові витрати в розмірі 1 820 грн, а всього 463 748 грн 44 коп.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року (справа № 359/12263/14-ц) Договір про внесення змін і доповнень №90/к від 15.06.2009 року до договору про резервування цільового об`єкту від 22.04.2008 року №241-189, укладений між ОСОБА_2 , Державним підприємством Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», ТОВ «Виробнича компанія «Фарелл», ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Партнер - Капітал» та ТОВ «Українська мандатна компанія» розірвано. Стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» на користь ОСОБА_2 збитки в сумі 443 292 грн.

З огляду на те, що рішенням суду Договір про внесення змін і доповнень №90/к від 15.06.2009 року до Договору про резервування цільового об`єкту від 22.04.2008 року №241-189 було розірвано, майнові права на квартиру, що була предметом іпотеки майнових прав від 24 квітня 2008 року, укладеного в забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором № від 24 квітня 2008 року вибули із власності ОСОБА_2 та повернулись у власність Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», натомість, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться записи про заборони щодо майнових прав на квартиру, будівництво якої не завершено, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме №7095292 від 24.04.2008 та №21341458 від 24.04.2008, власник (боржник) ОСОБА_2 ; підстава Договір іпотеки майнових прав на нерухомість №1718 від 24.04.2008, позивач просила позов задовольнити.

Зазначила, що у зв`язку з укладенням 08 січня 2021 року шлюбу з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_3 , про що Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) зроблено актовий запис №8 від 08.01.2021.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

13.11.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Новак Н. Ю. на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2023 року подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. Покласти судові витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції на відповідачів.

Свої доводи обґрунтовує тим, що станом на час звернення до суду з даним позовом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться недостовірні записи про заборони, щодо майнових прав на квартиру, будівництво якої не завершено, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме №7095292 від 24.04.2008 та №21341458 від 24.04.2008; власник (боржник) ОСОБА_2 ; підстава Договір іпотеки майнових прав на нерухомість №1718 від 24.04.2008.

Майнові права на вказану квартиру вибули із власності ОСОБА_1 на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року (справа №359/12263/14), яким було розірвано Договір про внесення змін і доповнень №90/к від 15.06.2009 до Договору про резервування цільового об`єкту від 22ю04.2008 №241-189. Власником майнових прав на квартиру, що була предметом Договору іпотеки майнових прав від 24 квітня 2008 року, є Державне підприємство Міністерство оборони України «Укрвіськбуд».

Державне підприємство Міністерство оборони України «Укрвіськбуд» з незрозумілих причин від реєстрації у встановленому законом порядку набуття ним прав та обов`язків іпотекодавця на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року (справа №359/12263/14) ухиляється, хоча такий обов`язок прямо покладений законом саме на нього.

Відтак у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться застарілі та недостовірні записи про заборони щодо майнових прав на квартиру, будівництво якої не завершено, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме запис №7095292 від 24.04.2008 в частині накладення заборон щодо ОСОБА_2 у якості власниці та іпотекодавця майнових прав на згаданий об`єкт, в чому об`єктивно вбачається порушення її прав та охоронюваних законом інтересів внаслідок покладення на неї обов`язків іпотекодавця.

При цьому інший запис №21341458 від 24.04.2008, що був внесений за рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М. А. за №360956 від 11.07.2017, коли ОСОБА_2 втратила майнові права на предмет іпотеки, містить завідомо недостовірну інформацію про те, що іпотекодавцем є ОСОБА_2 , іпотекодержателем - ТОВ «Довіра та Гарантія», розмір основного зобов`язання становить 50 000 доларів США; строк виконання зобов`язання - 24.04.2013, з огляду на що також підлягає до скасування.

Зазначила, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2022 року (справа №2-455/11) у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «Виробнича компанія «Фарел», ТОВ «КУА та АНПФ «Фінансова компанія «Партнер-Капітал», Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості відмовлено.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2022 року (справа 753/5017/20) визнано виконавчий лист №2-3588/11 від 15 лютого 2012 року, виданий Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» 463 748,44 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Відтак, документально спростовуються посилання суду першої інстанції на те, що основне зобов`язання за кредитним договором №223384884 від 24.04.2008 продовжує існувати, з огляну на що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про припинення прав та обов`язків позивача як іпотекодавця за договором іпотеки майнових прав від 24 квітня 2008 року.

Суд першої інстанції помилково не визнав обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд помилково не застосував до спірних правовідносин наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, ст. 2, 3, 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

04.01.2024 АТ «Райффайзен Банк» надіслало письмові пояснення, в яких просило апеляційну скаргу відхили, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2023 року залишити без змін.

На думку АТ «Райффайзен Банк» апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави в даній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, а натомість рішення суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

17.01.2024 представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - адвокат Міньковська А. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якій просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» судові витрати.

Посилається на ті підстави, що заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року №359/12263/14 встановлено, що майнові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за умовним номером 153 перейшли до ОСОБА_2 . Дана обставина підтверджується актом приймання-передачі прав вимоги від 15.06.2009 №90/к. Рішення суду не містить інформації про повернення майнових прав до ТОВ «Виробнича компанія «Фарелл» або ДП МОУ «Укрвійськбуд». Вимога про повернення майна у власність осіб, яким воно належало до укладення відповідного договору, на розгляд суду не виносилась. Новація зобов`язання не позбавляє ОСОБА_2 майнових прав на вказану квартиру.

Також зазначає, що розірвання договору не є підставою для припинення майнових прав, отриманих внаслідок укладення такого договору. Право на отримання квартири за вказаною адресою ( майнове право) виникло у ОСОБА_2 до моменту розірвання Договору про внесення змін в судовому порядку та до моменту новації зобов`язання. Будь-яких підстав припинення даного права ані договір, ані чинне законодавство не передбачають.

Позивачем не надано доказів переходу до ДП МОУ «Укрвійськбуд» майнових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за умовним номером 153 та набуття останнім прав та обов`язків іпотекодавця за іпотечним договором. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року №359/12263/14 було розірвано договір про внесення змін і доповнень №90/к від 15 червня 2009 року до договору про резервування цільового об`єкту від 22 квітня 2008 року №241-189.

Посилання позивача на недостовірність відомостей, внесених до реєстру речових прав вважає недоречними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки підстави для внесення інших, ніж зазначені в обтяженні даних відсутні.

На спростування доводів позивача про те, що основне зобов`язання припинило своє існування зазначила, що відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 13 червня 2018 року у справі №548/981/15-ц, розірвання кредитного договору припиняє його дію н а майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Після розірвання кредитного договору з огляду на те, що кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання, не припиняються окремі зобов`язання сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов`язань і після розірвання договору (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 9 вересня 2015 року у справі № 6-939цс15), але в обсязі, що відповідає заборгованості, яка існувала до моменту розірвання договору.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання (частина перша статті 559 ЦК України).

Право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України).

Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац 2 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Відтак, розірвання кредитного договору має наслідком припинення на майбутнє зобов`язання кредитодавця та позичальника, а також припинення на майбутнє поруки і застави (іпотеки) за обов`язками позичальника, які можуть виникнути, зокрема, за статтею 625 ЦК України після такого розірвання. Порука та застава (іпотека) не припиняються за обов`язками позичальника щодо заборгованості за кредитом, процентів і неустойки, які існували на момент розірвання кредитного договору. Тобто, розірвання кредитного договору не є підставою для припинення поруки та застави (іпотеки), які можуть забезпечувати виконання зобов`язання, що виникло до моменту такого розірвання.

Щодо посилання позивача на пропуск строку пред`явлення виконавчого документа, втрату оригіналу виконавчого документа та відмову у задоволенні заяви про заміну стягувача як на підставу припинення основного зобов`язання зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Та обставина, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» пропущено строк на пред`явлення виконавчих листів у справі №2-455/11 до виконання не має правового значення оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора та отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України грошових сум.

Вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки ані ст. 16 ЦК України, ані Законом України «Про іпотеку», ані нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено такого способу захисту прав та законних інтересів позивача як припинення прав та обов`язків іпотекодавця або визнання недійсним та скасування запису , внесеного до реєстру речових прав без визнання недійсним рішення державного реєстратора про внесення відповідних записів до реєстру.

Позивачем не зазначено, яким чином наявність запис про обтяження майнових прав, які, на думку позивачки їй не належать, порушує її суб`єктивні права.

Оскільки позивач посилається на заочне рішення Бориспільського районного суду Київської області від 11 березня 2015 року в справі №359/12263/14, як на підставу відсутності у неї майнових прав та скасування відповідних записів про іпотеку, дана позовна заява подана через 7 років з моменту, коли вона дізналась про «порушення» своїх прав, а тому до спірних правовідносин потрібно застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Новак Н. Ю. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - адвокат Міньковська А. В. просила апеляційну відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 25 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір №223384884.

За умовами вказаного договору ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його відповідно до Умов кредитування за програмою кредитування «Житло в кредит на первинному ринку) в сумі 50 000 доларів США на придбання нерухомості - квартири на первинному ринку, за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечується договором іпотеки майнових прав на об`єкт будівництва - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

24 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки майнових прав до кредитного договору №223384884 від 24 квітня 2008 року.

Предметом іпотеки є нерухоме майно, що знаходиться в процесі будівництва та стане власністю іпотекодаваця в майбутньому, а саме: квартира за умовним номером АДРЕСА_1 , майнові права на яку належать іпотекодавцю на підставі Договору про бронювання цільового об`єкту нерухомості №241-189 від 22 квітня 2008 року, укладеного між іпотекодавцем та ТОВ «Виробнича компанія «Фарелл», ДП МОУ «Укрвійськбуд».

24 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (заставодержатель) та ОСОБА_2 (заставодавець) укладено договір про заставу майнових прав на цінні папери до кредитного договору №223384884 від 24 квітня 2008 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором заставодавець на умовах, передбачених цим договором, передає у заставу майнові права на облігації за Договором №03/02-к/213-В купівлі-продажу цінних паперів від 22 квітня 2008 року ТОВ «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «партнер-Капітал», що діє від свого імені в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду «Інвестбудпартнер» недиверсифікованого виду закритого типу та ТОВ «Українська мандатна комісія» та ТОВ «Виробнича компанія «Фарелл». Сторони домовились, що після зарахування цінних паперів на рахунок заставодавця, відкритий у зберігача, цінні папери продовжують бути предметом застави відповідно до умов цього договору, при цьому договір застави є чинним і не потребує внесення змін та доповнень до нього. Заставодержатель реєструє у встановленому законом порядку обтяження прав власника на облігації.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2011 року, справа №2-455/11, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Розірвано кредитний договір № 223384884 від 25.04.2008 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції АТ «Райффайзен Банк «Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 461928 грн 44 коп. та судові витрати в розмірі 1820 грн, а всього 463 748 грн 44 коп.

Судом встановлено, що 22 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ВК «Фарелл» як емітентом облігацій та ДП України «Укрвійськбуд» як замовником будівництва було укладено договір про бронювання цільового об`єкта нерухомості.

Відповідно до п. п. 1, 2 цього договору, ОСОБА_2 після переходу до неї права власності на пакет облігацій з характеристиками, встановленими договором купівлі-продажу цінних паперів, укладеного 22 квітня 2008 року між позивачем та ТОВ «КУА АНПФ «ФК «Партнер-Капітал», отримує право на отримання цільового об`єкта нерухомості- квартири, яка буде знаходитись в об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , за умовним номером 153. Запланована дата введення об`єкта будівництва в експлуатацію II квартал 2008 року, яка може бути змінена емітентом облігацій в односторонньому порядку.

22 квітня 2008 року між покупцем ОСОБА_2 та продавцем ТОВ «КУА АНПФ «ФК «Партнер-Капітал», торговцем ТОВ «Українська мандатна компанія», емітентом облігацій ТОВ «ВК «Фарелл» було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів.

Відповідно до умов, встановленого п. 1.1 договору купівлі-продажу ТОВ «Українська мандатна компанія» передало, а ОСОБА_2 придбала та оплатила пакет цільових облігацій неподільну сукупність облігацій у кількості 6 519 шт., вартістю однієї облігації 68 грн., загальною вартістю 443 292 грн.

15 червня 2009 року до Договору бронювання було внесено зміни та доповнення, шляхом укладання договору про внесення змін і доповнень № 90/к.

Зокрема, підпунктами 1.1, 1.1.1, 1.1.2 вказаного договору передбачено, що протягом 5 робочих днів з дати підписання цього договору покупець передає емітенту пакет облігацій, а емітент передає покупцю у власність майнові права на цільовий об`єкт, розміщений в об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , за умовним номером 153, що належить емітенту за інвестиційним договором на будівництво житлового будинку від 29 грудня 2005 року, на умовах та в порядку, що визначені у договорі про резервування цільового об`єкта від 22 квітня 2008 року № 241-189. Датою набуття покупцем майнових прав на цільовий об`єкт є дата підписання між покупцем, емітентом та замовником будівництва акта приймання-передачі майнових прав на цільовий об`єкт, який в свою чергу має бути підписаний протягом 3 робочих днів після надходження в установленому порядку пакета облігацій від покупця до емітента.

Відповідно до акта приймання-передачі майнових прав на цільовий об`єкт від 15 червня 2009 року № 90 ТОВ ВК «Фарелл» передало у власність ОСОБА_2 майнові права на цільовий об`єкт - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за умовним номером 153.

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Виробнича компанія Фарелл», Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд", ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Партнер капітал», ТОВ «Українська мандатна компанія» про розірвання договору про бронювання цільового об`єкту нерухомості та змін до нього, розірвання договору купівлі-продажу цінних паперів, стягнення грошових коштів та пені ( справа № 359/731/13-ц ).

ОСОБА_2 просила суд розірвати договір про бронювання цільового об`єкта нерухомості від 22 квітня 2008 року № 241- 189; розірвати договір про внесення змін і доповнень до договору бронювання від 15 червня 2009 року № 90/к; розірвати договір купівлі-продажу цінних паперів від 22 квітня 2008 року № 03/02-к/213-В; стягнути з ДП «Укрвійськбуд» на її користь пеню за порушення строків виконання зобов`язань за Договором бронювання та договором про внесення змін і доповнень до Договору бронювання в розмірі 46 708 грн 31 коп.; стягнути з ТОВ «КУА АНПФ «ФК «Партнер-Капітал» на її користь 443 292 грн 00 коп. вартості облігацій.

Підставою позову слугувало те, що ДП «Укрвійськбуд» зобов`язання за Договором бронювання та договором про внесення змін і доповнень до Договору бронювання не виконані, будівництво об`єкта нерухомості квартири, що буде знаходитись в об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , за умовним номером 153, не закінчено та об`єкт не введений в експлуатацію.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2013 року позов задоволено частково.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 07 листопада 2013 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 серпня 2014 року рішення апеляційного суду Київської області від 07 листопада 2013 року в частині відмови в стягненні пені скасовано та направлено справу на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2014 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2013 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення пені скасовано та ухвалити в цій частині нове рішення про її задоволення. Стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» на користь ОСОБА_2 пеню за порушення строків виконання зобов`язань за договором « Про бронювання цільового об`єкту нерухомості» № 241-189 від 22.04.2008 року та договором про внесення змін і доповнень до цього договору № 90/к від 15.06. 2009 року у розмірі 46 708 грн 31 коп.

В подальшому ОСОБА_2 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», ТОВ «Виробнича компанія «Фарелл», ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Партнер - Капітал», ТОВ «Українська мандатна компанія» про розірвання договору та стягнення збитків ( справа №359/12268/14-ц).

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року вказаний позов ОСОБА_2 задоволено. Договір про внесення змін і доповнень №90/к від 15.06.2009 року до договору про резервування цільового об`єкту від 22.04.2008 року №241-189, укладений між ОСОБА_2 , Державним підприємством Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», ТОВ «Виробнича компанія «Фарелл», ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Партнер - Капітал» та ТОВ «Українська мандатна компанія» розірвано. Стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» на користь ОСОБА_2 збитки в сумі 443 292 грн.

29 червня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) та ПАТ «Комерційний індустріальний банк» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №114/42, за яким первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором №223384884.

29 червня 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) уклав з ПАТ «Комерційний індустріальний банк » договір про відступлення прав за договорами іпотеки, в тому числі за договором іпотеки від 24 квітня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Корсак А.Ю., зареєстрованим в реєстрі за №1718, іпотекодавець - ОСОБА_2

29 червня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №114/42-ДГ, за яким право грошової вимоги за кредитним договором №223384884 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

08 січня 2021 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_3 ».

Ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2022 року та від 07 вересня 2021 року було відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження в цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , треті особи: ДП МОУ «Укрвійськбуд», ТОВ «Виробнича компанія «Фарелл», ТОВ «КУААНПФ «ФК «Партнер-Капітал» про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилалась на те, що внаслідок розірвання судовим рішенням, яке набрало законної сили, Договору про внесення змін і доповнень №90/к від 15.06.2009 до Договору про резервування цільового об`єкту від 22.04.2008 №241-189 майнові права на квартиру, що були предметом Договору іпотеки майнових прав від 24 квітня 2008 року, укладеного в забезпечення виконання позивачкою боргових зобов`язань за кредитним договором №223384884 від 24 квітня 2008 року, з 31 травня 2015 року вибули із власності ОСОБА_1 та повернулись у власність ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд».

Не погоджуючись з вказаними доводами позивача, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів того, що ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» набуло майнові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за умовним номером 153 та у такий спосіб набуло прав та обов`язків іпотекодавця за іпотечним договором.

Розірвання кредитного договору не свідчить про припинення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №223384884 від 25 квітня 2008 року, укладеним з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». В матеріалах справи відсутність належні та допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що позивач виконала свої зобов`язання за кредитним договором шляхом сплати заборгованості у розмірі 461 928 грн 44 коп.

Зважаючи на те, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, правові підставі для припинення прав та обов`язків ОСОБА_1 як іпотекодавця за договором іпотеки майнових прав від 24 квітня 2008 року відсутні.

Вимоги про визнання недійсним та скасування запису №21341458 від 24.04.2008, внесеного до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М. А. №360956 від 11.07.2017, а також про визнання недійсним та скасування запису №7095291, внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за рішенням приватного нотаріуса Корсака А. Ю., є похідними від вимоги про припинення прав та обов`язків позивача за договором іпотеки майнових прав, а тому також задоволенню не підлягають .

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову апеляційний суд виходить з таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Таким чином, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно також враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Судом встановлено, що на момент розгляду даної справи позивачем не було виконано взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів, отриманих за кредитним договором №223384884 від 24 квітня 2008 року, виконання якого було забезпечено позивачем договором іпотеки майнових прав на об`єкт будівництва - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборгованість за кредитним договором в розмірі 461 928 грн 44 коп., яка була стягнута заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2011 року (справа №02/2-445/11) ОСОБА_1 сплачена не була.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За частиною першою статті 575 ЦК України та частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частин першої та другої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Підстав припинення іпотеки, які визначені у статті 17 Закону України «Про іпотеку», судом встановлено не було.

Відповідно до ч. 1,ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Судовим рішенням, яким було розірвано Договір про внесення змін і доповнень №90/к від 15.06.2009 року до договору про резервування цільового об`єкту від 22.04.2008 року №241-189 , не вирішувалось питання переходу майнових прав на предмет іпотеки від ОСОБА_1 до ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», або іншої особи, яким воно належало до укладення цього договору.

За таких обставин правові підстави для висновку про припинення у ОСОБА_1 прав та обов`язків іпотекодавця за договором іпотеки майнових прав від 24 квітня 2008 року у зв`язку з переходом таких прав до іншої особи відсутні.

Позивачем не наведено жодного висновку, яким чином реєстрація обтяження на об`єкт нерухомого майна - майнових прав на квартиру, будівництво якої не завершено, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в також вчинення запису, що був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, які за твердженням позивача їй не належать, призвели або могли призвести до порушення прав останньої, а скасування вказаних записів може призвести до відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що ухвалення судового рішення про скасування записів про державну реєстрацію обтяження майна іпотекою та запису про накладення заборони на нерухоме майно не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, у разі його порушення, а отже не є ефективним способом захисту прав.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Вищевикладене свідчить, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Новак Наталії Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 травня 2024 року.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук