ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/8792/24
провадження № 2-о/753/399/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення заяви без руху

"08" травня 2024 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Каліушко Ф.А, вивчивши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Губинська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області, про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Губинська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вказана заява обгрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся заявниці ОСОБА_2 . Так, ще за свого життя ОСОБА_2 було складено заповіт, у якому остання все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та земельну ділянку згідно Державного Акту про право приватної власності на землю І-ДП №126114, заповіла ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , після смерті якого у спадщину вступила його донька, а саме заявниця ОСОБА_1 . При оформленні спадщини у заявниці виникла необхідність у встановленні факту родинних відносин між її покійним батьком ОСОБА_3 та його покійною матір`ю ОСОБА_2 , оскільки при складанні вищевказаного заповіту секретарем селищної ради ОСОБА_5 було допущено описку в прізвищах спадкоємця та спадкодавця, тобто померлого ОСОБА_3 та померлої ОСОБА_2 , а саме замість вірних прізвищ як « ОСОБА_6 » було записано як « ОСОБА_6 ».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2024, дану справу визначено за суддею Каліушком Ф.А.

Суддя, перевіривши матеріали заяви, приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Верховний Суд України у своєму листі від 01.01.2012 року вказує на те, що сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.

У змісті даної заяви зазначено, що єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_3 є заявниця ОСОБА_1 .

При цьому, суд зазначає, що заявницею у заяві не вказано про наявність/відсутність інших осіб, які мають право на спадщину, як і не надано відповідних доказів про їх відсутність.

Суд вважає занеобхідним зазначити, що іншими особами, які мають право на спадщину можуть бути брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом.

Таким чином, судом встановлено, що заявницею не повно визначено коло осіб (саме заінтересованих осіб), які мають брати участь у справі, рішення щодо яких може вплинути на їх права та обов`язки шляхом його реалізації.

Окрім того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до державного/приватного нотаріуса, як і відсутня постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (зокрема відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину), саме яка слугує передумовою для звернення особи до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, суд залишає заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, та роз`яснює, що заявниці слід визначитися з колом заінтересованих осіб та надати суду уточнену заяву та копії всіх документів, що додаються до неї, а також надати докази звернення до нотаріуса разом з відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись стст. 175, 177, 185, 293, 294, 315, 318 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Губинська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області, про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без руху, надавши заявниці строк в п`ять днів з дня отримання нею копії ухвали, для усунення зазначених недоліків.

Роз`яснити заявниці, що в разі не усунення недоліків у встановлені строки, заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ КАЛІУШКО Ф.А.