УХВАЛА

31 травня 2024 року

м. Київ

справа № 754/9914/23

провадження № 61-7528ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду

від 11 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 ,

в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2014 року у справі № 754/18475/14-ц на користь відповідача на малолітню дитину ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня народження другої дитини позивача, а саме з 25 травня

2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначав, що 01 серпня 2010 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дочку

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року

шлюб між сторонами розірваний.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2014 року

з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача на спільну дитину у розмірі

частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 листопада 2014 року

і до досягнення дитиною повноліття.

29 липня 2016 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_5 . Від цього шлюбу позивач має двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказував, що починаючи з 25 травня 2017 року на утриманні позивача почали знаходитись дві малолітні дитини, а з 21 квітня 2019 року - три.

Зауважував, що отримавши рішення про стягнення аліментів позивач продовжував у добровільному порядку допомагати старшій дочці, а тому був впевнений,

що колишня дружина не звертала рішення суду до примусового виконання, однак

у 2018 року на його місце роботи позивача (регіональна філія «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця») надійшла постанова виконавця

від 13 листопада 2018 року про звернення стягнення на кошти боржника у розмірі частини від доходу.

Посилався на те, що на початку війни він був мобілізований і проходив військову службу на передовій до 16 лютого 2023 року.

27 червня 2022 року отримав важке поранення та в подальшому 30 травня

2023 року переведений для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_1 .

З моменту його виведення із зони бойових дій, а саме з 16 лютого 2023 року, йому стало складніше заробляти кошти на утримання трьох малолітніх дітей, оскільки його служба вже не була пов`язана з додатковими винагородами за проходження служби в місцях безпосереднього ведення бойових дій. За час проходження служби за мобілізацією виконавець та відповідач не звертались за стягненнями

до військової частини, до 19 червня 2023 року.

У червні 2023 року він дізнався, що до військової частини надійшла постанова виконавця про звернення стягнення на доходи боржника у розмірі 50 %, з яких

25 % поточні аліменти і 25 % на погашення заборгованості. Позивач вважав,

що ще під час народження другої дитини в нього виникло право на зменшення розміру аліментів, задля пропорційного утримання всіх своїх дітей.

Вказував, що сплата аліментів на старшу дитину в розмірі частини

не є пропорційним стосовно інших двох дітей. Нарахування заборгованості за час проходження військової служби значно погіршить становище двох молодших дітей та покладе надмірний тягар на позивача. Розмір аліментів повинен бути пропорційним і справедливим стосовно усіх трьох дітей. На утриманні позивача також знаходиться його теперішня дружина, котра не працює і займається вихованням молодших дочок.

На підставі викладеного просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Зменшено встановлений рішенням Деснянського районного суду міста Києва

від 11 грудня 2014 року у справі № 754/18475/14-ц розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 на ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу)

до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно,

але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року рішення

Дніпровського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року в частині задоволення позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення

про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610,41 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

22 травня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою

на постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року в цій справі,

в якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року і залишити в силі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення

їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені)

за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу

їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом спору в цій справі є вимоги про зменшення розміру аліментів.

Доводи щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України представником заявника не наведені.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник

не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно

до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ

до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі.

У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб

(п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно

до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах,

де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням викладеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про зменшення розміру аліментів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська