Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
27.05.2024 4-с/394/1/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Запорожець О.М.

при секретарі: Лясковській О.М.

за участю адвоката: Суліменко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Новоархангельськ скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Суліменко Т.А. в інтересах скаржника звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що на виконанні у Фортечному відділі державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходитьcя виконавчий лист виданий 18.09.2017 року Новоархангельським районним судом Кіровоградської області, відповідно до якого з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, розпочавши стягнення з 22.03.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Виконавче провадження відкрито на підставі постанови державного виконавця Фортечного ВДВС м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 09.11.2017 року.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржником не отримувалося. Матеріали виконавчого провадження не містять повідомлення про направлення листа боржнику.

В свою чергу, незалежно від не направлення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, боржник вже виконував свої зобов`язання перед дітьми - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 шляхом систематичних зарахувань коштів на карткові рахунки дітей. Окрім того грошові кошти в рахунок сплати аліментів отримувала і ОСОБА_2 шляхом отримання грошових переказів (в тому числі й валютних), готівкових поповнень її карткового рахунку, надання безпосередньо готівки.

До повномасштабного вторгнення росїї на територію України, ОСОБА_1 перебував за кордоном про що стягувачу було достеменно відомо.

Незважаючи на отримання коштів від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, наслідком чого Новоархангельським районним судом Кіровоградської області 05.05.2017 року було ухвалено заочне рішення у справі № 394/202/17 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей. Участі у справі ОСОБА_1 не приймав через незнання про подання позову до суду.

З часу відкриття виконавчого провадження стягувач декілька разів зверталася до виконавчої служби із заявами про отримання довідок про заборгованість ОСОБА_1 , яка, відповідно до довідки № 37251 /30.19-29 від 10.04.2024 року, складає 334835,45 грн.

Не погоджуючись із розміром заборгованості до ДВС було подано заяву з додатками на підтвердження оплати аліментів з 2017 року. Проте, листом № 43460/30.19-29 від 26.04.2024 року у зарахуванні сум сплачених на рахунки дітей ДВС було відмовлено через те, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач та боржник.

Скаржник не погоджується з розміром заборгованості виконаним державним виконавцем та вважає неправомірною відмову у зарахуванні коштів на сплату аліментів з 2017 року у розмірі 284404,60 грн.

Оскільки ОСОБА_1 перебував за кордоном задля виконання своїх обов`язків перед дітьми, боржник добровільно систематично здійснював перекази на ім`я стягувача від яких остання не відмовлялася, що підтверджується копіями вказаних переказів, довідками з AT «ПриватБанк», актом державного виконавця від 06.08.2018 року, а також здійснював безготівкові перекази дітям - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_7 було виконано наступні грошові перекази: 13.09.2017 року 464 злотих; 13.09.2017 року 126, 19 доларів США; 13.10.2017 року 464 злотих; 13.10.2017 року 126, 17 доларів США; 15.11.2017 року 139,80 доларів США; 05.01.2018 року 230 доларів США; 15.02.2018 року 200 доларів США; 24.03.2018 року 142,06 доларів США; 03.04.2018 року 132,05 доларів США; 08.06.2019 року 2000 гривень; 14.08.2019 року 4823 гривень; 07.09.2019 року 195,97 доларів США; 05.11.2018 року 230 доларів США; 21.08.2021 року 1000 гривень; 08.10.2021 року 103,57 доларів США; 05.11.2021 року 70,73 доларів США; 08.12.2021 року 200 доларів США.

На картковий рахунок стягувача боржником було виконано перекази: 22.10.2023 року - 2110,55 грн.; 13.10.2023 року - 4522,61 грн.; 29.09.2023 року - 5226,13 грн.; 08.09.2023 року - 9045,23 грн.; 08.09.2023 року - 1005,03 грн.; 07.09.2023 року - 4522,61 грн., що підтверджується довідкою №V0A5HM8O8HSSKN59, виданою 13.03.2024 року AT «ПриватБанк» ОСОБА_1

10.05.2019 року на ім`я ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 було виконано грошовий переказ на суму 3000 грн., що підтверджується квитанцією № 112555372.

Відповідно до чеку 1727-2750-3579-0712 від 24.09.2019 року через термінал боржником були внесені кошти на рахунок стягувача у розмірі 1499 грн., 24.12.2019 року - 2000 грн. квитанція №, 03.01.2020 року - 2400 грн. квитанція № .

Окрім коштів, які вносилися боржником безпосередньо на рахунки та ім`я стягувача, аліменти також перераховувалися ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Вказане підтверджується: довідкою №V0A5HM8O8HSSKN59, виданою 13.03.2024 р. AT «ПриватБанк» ОСОБА_1 , довідкою №VVBB1D7TGPGUK45F виданою 16.04.2024 р. AT «ПриватБанк» ОСОБА_1 , квитанцією № 1541-56-8934-0717 від 22.03.2019 року на суму 200 грн. (Софія), квитанцією № 1370-5941-0050-0418 від 05.10.2018 року на суму 200 грн. (Софія), квитанцією № 1397-3795-7177-0202 від 29.10.2018 року на суму 198 грн. (Софія), квитанцією № 1446-4054-7315-06 від 17.12.2018 року на суму 600 грн. (Софія), квитанцією № 1456-5646-4547-0022 від 27.12.2018 року на суму 598 грн. (Софія), квитанцією № 1431-5887-3822-0227 від 02.12.20018 року на суму 500 грн. (Софія), квитанцією № 1478-3945-5089-0739 від 18.01.2019 року на суму 1507 грн. (Софія), квитанцією № 1348-6314-4558-01 від 10.09.2018 року на суму 1000 грн. ( ОСОБА_5 ), квитанцією № 1291-4957-6443-08 від 15.07.2018 року на суму 3000 грн. ( ОСОБА_5 ), квитанцією ODPSDNXKI60WOOOJC2 від 24.06.2018 року на суму 300 грн. ( ОСОБА_5 ), квитанцією № 1330-7466-6342-0066 від 23.08.2018 року на суму 500 грн. ( ОСОБА_5 ), квитанцією № 1236-5707-2459-0551 від 21.05.2018 року на суму 300 грн. ( ОСОБА_5 ), квитанцією № 1323-5235-6254-01 від 16.08.2018 року на суму 150 грн. ( ОСОБА_5 ), квитанцією № 1336-6653-5478-023 від 29.08.2018 року на суму 98 грн. ( ОСОБА_5 ), квитанцією ODPSONXKJ6MWOOJHNC від 22.06.2018 року на суму 400 грн. ( ОСОБА_5 ), квитанцією № 1397-3804-8441-0581 від 29.10.2018 року на суму 198 грн. ( ОСОБА_5 ), квитанцією № 1299-3297-7114-09 від 23.07.2018 року на суму 300 грн. ( ОСОБА_5 ), квитанцією № 1280-6640-1600-03 від 04.07.2018 року на суму 195 грн. ( ОСОБА_5 ), квитанцією № 1328-7363-4532-0994 від 21.08.2018 року на суму 700 грн. ( ОСОБА_5 ), квитанцією № 1431-5878-7786-0595 від 02.12.2018 року на суму 600 грн. ( ОСОБА_5 ), квитанцією № 1245-4220-3115-0320 від 30.05.2018 року на суму 698 грн. ( ОСОБА_5 ), квитанцією № 1307-7607-9913-09 від 31.07.2018 року на суму 1497 грн. ( ОСОБА_5 ).

З врахуванням усіх зафіксованих грошових переказів за період з 2019 року по сьогоднішній день, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 батьком було перераховано 98483 грн. (Софії) та 10510 грн. ( ОСОБА_5 ).

За період з 2017 року по сьогоднішній день ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 150611,60 грн.

Крім того, 14.04.2024 року в межах ВП з ОСОБА_1 було стягнуто 25000 грн. з заробітку.

Отже, за період з 2017 року по сьогоднішній день ОСОБА_1 в рахунок сплати аліментів було сплачено 284404,60 грн. 59 коп. 98483 + 10510 + 150611,6+25000).

При цьому загальна сума аліментів, яка підлягала до оплати боржником в межах виконавчого провадження складає 331059 грн. 11 коп., що є меншим майже на 3000 грн. від розрахунків ДВС.

Отже загальна сума заборгованості складає 46654,51 грн. (331059,11 - 284404,60).

Станом на 2017 рік Софії виповнилося 9 років, а ОСОБА_5 - 12. Обоє дітей мали карткові рахунки в AT «ПриватБанк», на які й отримували кошти від батька, що підтверджується довідкою виданою AT «ПриватБанк» № VVBB1D7TGPGUK45F виданою 16.04.2024 року AT «ПриватБанк» ОСОБА_1 .

Такі зарахування надавали часткову можливість дітям самим розпоряджатися своїми коштами, що закріплено нормами СК України.

Матеріали виконавчого провадження містять акт державного виконавця про виконання боржником судового рішення та отримання стягувачем коштів в рахунок сплати аліментів.

Проте, після складання у 2018 році акту, державними виконавцями не вживалося заходів для встановлення дійсного розміру боргу, боржник для надання пояснень не викликався, не здійснювалося перерахунку боргу з врахуванням наявних в матеріалах виконавчого провадження копій квитанцій та грошових переказів.

Наведені обставини виключають законність здійсненого розрахунку заборгованості, з врахуванням доводів цієї заяви, є підставою для вжиття додаткових заходів виконавцем для з`ясування дійсності отримання стягувачем коштів від боржника, здійсненням перерахунку заборгованості, поданням додаткових запитів та вимог державного виконавця.

Окремо звернула увагу, що з довідки виданої AT «ПриватБанк» на ім`я стягувача вбачається, що саме ОСОБА_6 та ОСОБА_5 після зарахування на їх рахунки коштів від батька здійснювали відрахування коштів на картковий рахунок матері.

Зокрема, 29.07.2023 року ОСОБА_6 здійснено переказ на рахунок стягувача в сумі 2000 грн. (два платежі), 18.07.2023 року на суму 1500 грн., 01.07.2023 року на суму 200 грн., 30.05.2023 року на суму 30 грн., 17.05.2023 року на суму 150 грн., 15.04.2023 року на суму 2800 грн., 02.04.2023 року на суму 10000 грн., 30.03.2023 року на суму 300 грн., 12.01.2023 року три платежі на загальну суму 1950 грн., 17.08.2022 року на суму 2899,88 грн., 12.08.2022 року на суму 20 грн., 29.06.2022 року на суму 1400 грн., 01.08.2020 року на суму 5 грн., 26.11.2019 року на суму 14 грн., 16.09.2019 року на суму 3 грн.

ОСОБА_5 на користь стягувача були виконані перекази коштів: 14.02.2023 року на суму 2000 грн., 25.08.2022 року на суму 1093 грн., 19.08.2022 року два платежі на загальну суму 1170 грн., 27.04.2022 року на суму 690 грн., 04.04.2022 року на суму 140 грн., 15.09.2021 року на суму 300 грн., 02.07.2021 року на суму 400 грн., 18.04.2021 року на суму 114,42 грн., 04.03.2021 року на суму 99,50 грн., 28.01.2021 року на суму 75,39 грн., 25.11.2020 року на суму 398 грн., 21.11.2020 року на суму 1000 грн., 17.11.2020 року на суму 1370 грн., 11.11.2020 року на суму 50 грн., 30.10.2020 року на суму 277,60 грн., 11.08.2018 року на суму 149,25 грн.

При порівнянні дат здійснення боржником грошових переказів своїм дітям, останні здійснювали перекази коштів стягувачу, про що батькові не повідомляли.

Тобто, незважаючи на той факт, що батьком в рахунок аліментів кошти сплачувалися саме дітям (як власникам цих коштів), гроші фактично вилучалися у дітей та використовувалися саме стягувачем.

Після припинення шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні будь-які спільні зобов`язання, крім обов`язку утримувати своїх дітей.

Незважаючи на закінчення виконавчого провадження, ОСОБА_1 продовжує підтримувати в тому числі й матеріально обох своїх дітей, проте має право на виконання об`єктивного перерахунку сум, які він сплачував на їх утримання з 2017 року, що виконавцем вчинено не було.

При цьому з довідки, виданої AT «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 , відсутні підтвердження здійснення перерахунку коштів на карткові рахунки дітей.

Представник заявника просить суд визнати дії державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенка Олексія В`ячеславовича щодо не зарахування у рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів в межах виконавчого провадження за виконавчим листом № 394/202/17 квитанцій про сплату аліментів ОСОБА_1 на загальну суму 284404,60 грн. неправомірними; Зобов`язати державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів в межах виконавчого провадження за виконавчим листом № 394/202/17 з урахуванням квитанцій про сплату аліментів ОСОБА_1 на загальну суму 284404,60 грн.

Представник скаржника в судовому засіданні просила подану скаргу задовольнити в повному обсязі з викладених у ній підстав.

Представник заінтересованої особи Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, але разом з тим надала суду заяву, в якій просила розгляд скарги проводити за її відсутності та відмовити в її задоволенні. Зокрема в заяві наголосила, що ознайомившись зі скаргою, хоче відмітити, що в ній викладені неправдиві відомості. Вона не заперечує, що скаржник систематично перераховував їй та дітям кошти, але вони не були як форма сплати аліментів, а скоріш за все погашення існуючої перед нею заборгованості (компенсація за більшу частину майна, що залишилось скаржнику після розлучення), а дітям скаржник перераховував кошти виключно за своїм бажанням для їх забаганок (купівлі цукерок, проведення дозвілля тощо) це було у формі подарунку, а не мало на меті сплати заборгованості за аліментами.

В розумінні ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд на місці ухвалив проводити розгляд скарги за відсутності осіб, які будучи належним чином повідомлені про час та день розгляду справи, не з`явились у судове засідання.

Заслухавши представника скаржника та дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку.

Ч .1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).

Ч. 1 ст. 11 ЦПК України наголошує на тому, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Положеннями ч. 1 ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Як вбачається з матеріалів, долучених до скарги, 05.05.2017 року заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області шлюб між сторонами було розірвано.

05.05.2017 року на підставі заочного рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області зі скаржника на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання його неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, розпочавши стягнення з 22.03.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Виконавчий лист про стягнення аліментів зі скаржника по справі було видано 18.09.2017 року.

Ч. 2 ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду в твердій грошовій сумі, або в у частці від доходу.

Дана норма основного закону кореспондується у ст. 180 СК України.

Ч. 1 ст. 185 СК України вказує, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Зазначеною нормою матеріального права унормовано, обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах за обставин, що дитина захворіла, потребує оздоровлення, відпочинку в санаторії, курорті, або ж необхідності купівлі їй речей необхідних для її культурного розвитку наприклад купівля музичного інструмента, велосипеда, або навіть футбольного інвентарю, якщо в дитини проявляються відповідні здібності та вона їх бажає розвивати.

26.04.2024 року начальник Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом повідомив представника заявника, адвоката Суліменко Т.А. про відсутність підстав для зарахування, для погашення боргу по аліментам, здійснених переказів коштів на пряму дітям та міжнародні грошові перекази, так як сторонами у виконавчому провадженні є боржник і стягувач /а.с.58/.

Представник заявника, адвокат Суліменко Т.А., скаргу направила до суду поштою 06.05.2024 року, тобто в межах строку визначеного п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2017 року Новоархангельським районним судом прийнято заочне рішення, яким ухвалено стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Нерубайка Новоархангельського району Кіровоградської області аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, розпочавши стягнення з 22.03.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішено питання про судові витрати. Рішення суду набрало законної сили 26.06.2017 року/а.с.4-5/.

10.04.2024 року державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовенком О.В. видано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за №37251/30,19-29 відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.10.2023 року становить 334835,45 грн. /а.с.57/.

У ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З даних положень основного закону слідує, що встановлюється відповідний спеціально-дозвільний тип правового регулювання, притаманний органам державної влади та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам. З аналізу цієї норми публічного права випливає, що існує заборона, щодо всього, крім дозволенного законом.

Законодавець, визначаючи такий порядок діяльності органів держави, насамперед виказував природний шлях розвитку правової держави, її правових інститутів, даний порядок є притаманний демократичній державі. Це означає, що діяльність будь-якого органу державної влади та їх посадових осіб повинна здійснюватись на основі нормативно-правових актів, у їх межах і за процедурою, встановленою цими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону України «Пров виконавче провадження»).

В ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» чітко зазначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В частинах 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов`язки та права державного виконавця під час здійснення виконавчих дій. Зокрема виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки. 3. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото - і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

В ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені обов`язки боржника.

З аналізу зазначених норм матеріального права випливає, що рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконано, у спосіб визначений законом, з застосуванням певних заходів примусу, вчинення певних дій, виконання обов`язків, тобто державний виконавець повинен вчинити певне коло дій, спрямованих на реальне виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Принципом верховенства права, визнається, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» суд констатував, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його/її користь, становить втручання у гарантоване йому статтею 1 Протоколу N 1 право на мирне володіння своїм майном. Також суд відзначив, що, не виконавши рішення суду, державні органи тим самим позбавили заявника на визначений період часу можливості отримати всю належну йому суму боргу.

В рішенні європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі «Чіжов проти України» суд констатував, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці. Суд констатував, що неспроможність державних органів прийняти потрібні міри для виконання рішення суду, є порушенням положень п. 1 ст. 6 Конвенції.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Насамперед держава взяла на себе обов`язок по виконанню рішень національних судів та повинна його дотримуватись, це реалізується через посадових осіб, на яких покладено обов`язок по виконанню рішення суду, які в жодному випадку не повинні припускатись дій, що підривають авторитет органів державної влади.

У розділі VІІ ЦПК України однією із гарантій законності виконавчого провадження державою закріплено право на оскарження будь-яких дій чи бездіяльності державного виконавця, також закріплено у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Предметом оскарження є рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця щодо виконання судових рішень у цивільних справах, тобто лише щодо тих виконавчих документів, які видано у порядку здійснення цивільної юрисдикції.

В розумінні ст. 447 ЦПК України суб`єктами на звернення до суду зі скаргою є всі учасники виконавчого провадження.

Суд резюмує, що скаржник долучив до скарги на дії державного виконавця квитанції та витяги про перерахування коштів, як стягувачу так і своїм малолітнім дітям, але з наданих суду квитанцій не слідує, що кошти перераховувались, як аліменти на утримання дітей або погашення заборгованості, не зазначено «призначення платежу», а тому вони (квитанції та витяги) не можуть бути доказами на підтвердження сплати аліментів, стягнутих за рішенням суду.

Окрім того, суд приймає до уваги твердження стягувача з приводу перерахування їй коштів скаржником, як компенсацію за більшу частину майна, що залишилось останньому після розлучення, оскільки, як вбачається з рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 05.05.2017 року, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі більше десяти років та природно набули певне майно, а тому за усною домовленістю скаржник у таких спосіб (перерахування коштів) міг перераховувати кошти стягувачу.

Судом також не приймається до уваги твердження скаржника з приводу перерахування коштів на карткові рахунки неповнолітнім дітям в рахунок сплати аліментів, оскільки суми перерахованих коштів є незначними та могли б перераховуватись на дозвілля та культурний розвиток неповнолітніх дітей.

Також суд вказує, що скаржником не надано до суду доказів на підтвердження того, що у нього була усна або письмова домовленість зі стягувачем з приводу перерахування коштів (аліментів) у вибраний ним спосіб. На погляд суду, якщо б існувала така домовленість, то стягувач не подавала б виконавчого листа про стягнення із скаржника аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Окрім того, скаржник в період проведення стягнення за виконавчим листом аліментів не повідомляв державному виконавцю, що вчиняє дії по сплаті аліментів (скаржник з 2017 року вважається повідомленим про ухвалене у справі рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дітей).

Ключовим питанням є те, що скаржник тільки в 2024 році почав з`ясовувати питання з приводу наявності заборгованості, тобто майже після спливу семи років, рахуючи з часу ухвалення рішення Новоархангельським районним судом Кіровоградської області, тобто можливо зробити висновок, що він (скаржник) добровільно не виконував рішення суду, в результаті чого утворилась заборгованість по аліментах.

Ч. 3 ст. 451 ЦПК України вказує, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінуючи наведене, суд приходить до висновку, що державний виконавець, відмовляючи в зарахуванні коштів скаржнику, як аліментів, в рахунок погашення заборгованості за нарахованими аліментами за виконавчим листом діяв в межах своїх повноважень та у спосіб визначений Законом, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 11, 13, 18, 447, 449, 450, 451 ЦПК України, ст. 8, 19, 51 Конституції України, ст.ст. 1,2,5,18,19,74 Законом України «Про виконавче провадження», ст. 185 СК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Ідентифікаційні дані учасників:

ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 .

Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), місцезнаходження вул. Театральна, 32/29 м. Кропивницький, код юридичної особи в єдиному державному реєстрі підприємств і організацій 34977781.

ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького Апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 31 травня 2024 року.

Суддя: