Справа № 296/1023/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" лютого 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

головуючої судді Маслак В.П.,

при секретарі - Годлюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ КБ "ПриватБанк" 02.02.2023р. звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості в сумі 43374,15 грн., яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за кредитними договорами №б/н від 10.01.2007р., 24.05.2013р.

Обґрунтовуючи позов представник АТ КБ "ПриватБанк" зазначив, що 10.01.2007р., 24.05.2013р. між ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та АТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитні договори № б/н.

Відповідно до умов договорів ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого було збільшено до 21600,00 грн.

За життя ОСОБА_3 порушила взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів позивачу. У позові представник АТ КБ "ПриватБанк" вказав на те, що спадкоємцями ОСОБА_3 , які постійно проживали разом із нею на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед АТ КБ "ПриватБанк" за кредитними договорами №б/н від 10.01.2007р., 24.05.2013р. становить 29998,58 грн. та 13375,57 грн. відповідно. Посилаючись на те, що спадкоємці, направлену банком претензію щодо погашення боргу спадкодавця проігнорували, банк звернувся до суду з даним позовом.

В запереченнях на позовну заяву від 10.10.2023р. ОСОБА_2 вказав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є спадкоємцями ОСОБА_3 та не входять до кола таких. Станом на момент смерті ОСОБА_3 , а саме 21.02.2020р., родинні відносини між останньою та відповідачами відсутні. З огляду на зазначене та оскільки позивачем не доведено факту наявності та обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , у межах якого спадкоємці несуть відповідальність, ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах позовної заяви наявне клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, від нього та його представника ОСОБА_4 21.02.2024р. надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги не визнають та просять відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, судові повістки, направлені на його адресу, повернені відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяви №б/н від 12.03.2007р. та 24.05.2013р., на підставі яких, стверджує позивач, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 21600,00 грн.

Слід відмітити, що в матеріалах справи відсутня заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, підписана ОСОБА_3 від 10.01.2007р., а тому посилання банку на таку суд до уваги не приймає.

ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписані заяви від 12.03.2007р. та 24.05.2013р. разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заявах (а.с. 34-35).

Представник позивача зазначає, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг Банк виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Банком надано розрахунок заборгованості за договорами №б/н від 10.01.2007р. на суму 29998,58 грн. та розрахунок заборгованості за договором №б/н від 24.05.2013р. на суму 13375, 57 грн. (а.с. 9-18, 19-21).

Відповідно до актового запису про смерть №517, виданого Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Цетрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 21.02.2020р., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи також встановлено, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04.03.2021р. у справі № 296/3757/13-ц (а.с. 159-160).

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Приписами ст. 1 ст. 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги.

Згідно ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця.

Таким чином, позивач зобов`язаний довести, зокрема, що саме відповідачі є спадкоємцями померлої ОСОБА_3 та прийняли після неї спадщину.

Представник позивача посилається на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину і повинні нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця.

Відповідно до ч.2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

На підтвердження обставин проживання позичальника ОСОБА_3 із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на час відкриття спадщини позивачем надано суду копії паспортів останніх, з яких вбачається, що такі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, станом на 21.02.2020р. ОСОБА_3 не була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що вбачається з відповіді Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради (а.с. 143).

Згідно довідки КП «ВЖРЕП №13» від 25.10.2013р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виписані за адресою: АДРЕСА_2 , 18.10.2013р. (а.с. 158).

Окрім того, за матеріалами спадкової справи № 88/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заяву про прийняття спадщини подано сином спадкодавця неповнолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інші спадкоємці відсутні. Свідоцтво про прийняття спадщини не видавалось.

Також згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Троянівської сільської ради Житомирського району, Житомирської області від 13.08.2020р. № 959, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 104).

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Частинами 1,2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що відповідачі із ОСОБА_3 , 1978 р.н., на момент смерті останньої 21.02.2020р. разом не проживали, заяви про прийняття спадщини не подавали, а тому не доведено, що спадщину прийняли і відповідно до ст. 1282 ЦК України зобов`язані задовольнити вимоги кредитора.

Враховуючи зазначене задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 598, 599 ЦК України, ст. ст. 12, 76-81, 142, 259, 263-268, 280-282, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Головуючий суддя В. П. Маслак