Унікальний номер справи 758/4436/24
Головуючий у суді першої інстанції О.О. Ковбасюк
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

30 травня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

учасники справи

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

заінтересована особа ОСОБА_3

зантересоваеа особа ОСОБА_4

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представиком Степановим Олександром Леонідовичем на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року,

у с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_6 через свого представника адвоката Степанова О.Л. звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просив встановити факт проживання однією сім`єю його та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу протягом п`яти років до часу відкриття спадщини у період часу з 1984 року і по день смерті ОСОБА_7 . Встановлення даного факту необхідне заявнику для спадкування ним майна померлої ОСОБА_7 .

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 17 квітня 2024 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу передано за підсудністю на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області.

Не погоджуючись із ухвалою, заявник ОСОБА_1 , через свого представника Степанова О.Л. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до Подільського районного суду м. Києва, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що встановлення факту, з яким в порядку окремого провадження звернувся до суду заявник ОСОБА_1 , необхідне для оформлення спадщини на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставнину, що у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 та постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що позови спадкоємців про встановлення фактів розглядаються в порядку позовного провадження на які поширюються правила виключної підсудності і вони пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини, якщо такі позови виникають із приводу нерухомого майна.

Апелянт зауважує, що нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - є спадковим майном, і водночас є підставою для встановлення факту проживання заявника ОСОБА_1 та ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому на думку апелянта, відноситься до підсудності саме Подільського районного суду м. Києва.

Заінтересовані особи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду (п.9 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Передаючи справу на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що даний позов не підсудний Подільському районному суду м.Києва, а належить до територіальної юрисдикції Вишгородського районного суду Київської області за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання заявника.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають вимогам цивільного процесуального закону.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Місце проживання заявника зареєстроване у встановленому законом порядку у с. Нові Петрівці, яке територіально відноситься до Вишгородського районного суду Київської області.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для передачі справи за підсудністю на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлення даного факту апелянту необхідне для отриманя права на спадкування нерухомого майна померлої ОСОБА_7 , а саме, квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Подільського районного суду м. Києва, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Згідно ч.2 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Загальні правила підсудності визначені ст.ст.27, 28 ЦПК України, згідно яких позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, або за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали):

- місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає;

- реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно ст.6 цього Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Аналіз змісту даних норм дає підстави для висновку, що місцем проживання особи, вжитим у ч.1 ст.316 ЦПК України, є зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання або перебування.

Посилання скаржника на неврахування судом тієї обставини, що встановлення факту, з яким ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження йому необхідно для оформлення спадщини на нерухоме майно, а згідно ст.30 ЦПК України позови з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження цього майна, помилкові та недоречні, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду не з позовом, а з заявою і будь - яких вимог щодо спадкового майна померлої ОСОБА_7 він не заявляє.

Заява про встановлення факту, що має юридичне значення не є спором щодо нерухомого майна, як помилково вважає заявник, а тому положення процесуального закону про виключну підсудність у даній справі не застосовуються.

При цьому, відповідно до положень ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає таку заяву без розгляду.

Отже, ч.1 ст.316 ЦПК України надає заявнику право подати заяву про встановлення факту, що має юридичне значення виключно за його зареєстрованим місцем проживання.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, колегія суддів враховує п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року вказав, що «фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» … Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням п.1 ст.6 Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Степановим Олександром Леонідовичем залишити без задоволення, ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна