ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 травня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/3486/23

Головуючий у першій інстанції Бараненко С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/686/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,-

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Остерська міська рада Чернігівського району Чернігівської області,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2024 року (повний текст рішення складено 22 лютого 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування реєстрації місця проживання,-

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому просили скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що з 12.10.2015 вони є співвласниками (кожен на 1/8 частку) в цілому 1/4 частки житлового будинку з надвірними (господарськими) будівлями та спорудами, а також земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розміщено домоволодіння, загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер: :34:094:0022, за адресою АДРЕСА_1 .

Наголошували, що вони не мають можливості у належний спосіб використовувати своє право на власність, а саме користуватись належною їм часткою будинку, господарськими будівлями, у зв`язку із чим ними заявлено позов до суду до ОСОБА_3 , яка є співвласником 3/4 часток спірного будинку, про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній власності.

Зазначали, реєстрація інших осіб (відповідачів) у належному їм житлі грубо порушує їх права як співвласників житла, оскільки їх згоди на право проживання у вказаному житловому будинку інший співвласник не отримував та не запитував, а здійснити реєстрацію місця проживання та отримати право володіти та користуватись належним їм майном без згоди співвласників відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали права. Врегулювати питання щодо зняття з реєстрації у вказаному будинку відповідачів у позасудовий спосіб не має можливо через неприязні стосунки, які склалися між сторонами.

Указували, що реєструючи місце проживання 02.11.2020 відповідачі не надали всіх належних документів на підтвердження права власності на цілу частину та необхідну згоду співвласника на житло, що дало б право здійснювати такі дії.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 12.02.2024 позов задоволено.

Скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

Скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 6 073,60 грн, з яких судовий збір в розмірі 1 073,60 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 12.02.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне встановлення всіх обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заявниця є співвласником 1/3 частки спірного житлового будинку, все життя у ньому проживає зі своєю літньою мамою, іншої нерухомості у власності не має, водночас будинок є єдиним житлом для ОСОБА_3 та її родини.

Указує, що при реєстрації місця проживання свого та своєї неповнолітньої доньки надала органу, що здійснював реєстрацію, документ на підтвердження права часткової власності на спірне житло, що передбачає можливість його безперешкодного використання, зокрема у вигляді проживання у ньому, згода позивачів як співвласників житла для реєстрації місця проживання ОСОБА_3 не вимагалась відповідно до пп. 4, п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016.

Звертає увагу на те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивачів просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, при повному з`ясуванні обставин справи.

Позивачі зазначають, що між сторонами склалися недобрі стосунки, це пов`язано з перешкодами для них користуватись належною їм часткою у домоволодінні, що змусило звернутись до суду з вимогою про виділ майна в натурі.

Уважають, що надання довідки з Державного реєстру речових прав на майно про реєстрацію права власності, при здійсненні реєстрації місця проживання свого та неповнолітньої доньки, є підтвердження факту спільної часткової власності, однак не може бути підтвердженням права на проживання в житлі.

Наголошують, що в силу ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, така згода від співвласників житла позивачів не отримана, а тому реєстрація місця проживання особи скасовується в разі її проведення з порушенням вимог закону.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів - адвоката Лущик О.М., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з неправомірності реєстрації місця проживання відповідачів за адресою АДРЕСА_1 , зважаючи на те, що спірний житловий будинок є спільною частковою власністю та при подачі 02.11.2020 відповідачами заяви про реєстрацію місця проживання за вказаною адресою відсутні документи на підтвердження згоди усіх співвласників житла.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом у справі встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності:

- ОСОБА_1 1/8 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.10.2015, виданого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А., зареєстрованого в реєстрі за №5-2090 (а.с. 12);

- ОСОБА_2 1/8 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.10.2015, виданого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А., зареєстрованого в реєстрі за №5-2093 (а.с. 11);

- ОСОБА_3 , 3/4 частки на підставі договору дарування від 28.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №811 (а.с. 237-238).

02.11.2020 Євминською сільською радою Козелецького району Чернігівської області зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі заяв ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25-30).

З довідки Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області № 159 від 13.06.2023 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані:

1. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації 02.07.2012;

2. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 02.11.2020;

3. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 02.11.2020 (а.с. 21).

У провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області перебуває цивільна справа № 734/783/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній власності.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Отже, обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

У справі, що переглядається, між сторонами виник спір щодо права користування належним їм на праві спільної часткової власності житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачі стверджують, що не мають можливості у належний спосіб використати своє право власності, а саме користуватись належною їм часткою у будинку, господарськими будівлями. У зв`язку із зазначеним, вони звернулись до Козелецького районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_3 про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній власності, який наразі перебуває на розгляді у суді. Про зазначене позивачі вказують і у відзиві на апеляційну скаргу.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна (стаття 317 ЦК України).

У частині першій статті 383 ЦК України визначено, зокрема, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Тлумачення статті 391 ЦК України дає підстави для висновку, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння.

Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування майном.

Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права.

Тому у цьому спорі ефективною є вимога про усунення перешкод у користуванні власністю, зокрема шляхом вселення, яка в повній мірі дозволяє відновити це право у разі його порушення.

Подібні за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.02.2023 у справі № 489/3691/20.

У зв`язку з чим вимоги про скасування реєстрації місця проживання є неефективним способом захисту відповідного права. За викладених обставин у задоволенні таких вимог необхідно відмовити із зазначеної підстави.

Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 12.02.2024 скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Згідно до ч. 1 ст. 133 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що апеляційним судом задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 , то судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції підлягають стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 1610,40 грн з кожного.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2024 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування реєстрації місця проживання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) по 1610,40 грн з кожного судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2024 року.

Головуюча: О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко