Справа № 369/9033/24
Провадження №2/369/5840/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2024 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Аветисян Роберта Миколайовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_4 , Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок, про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_4 , Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок, про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації.

Разом з позовною заявою представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Аветисян Роберт Миколайович подав заяву про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивач подала до Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_4 , Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок, витребування нерухомого майна з незаконного володіння, скасування державної реєстрації, в якому просила: визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати з незаконного володіння відповідачів на її користь житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка проведена 14 березня 2024 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_4 , Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав № 72078062 від 15 березня 2024 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що у 2019 році позивач вирішила побудувати 2 житлових будинка.

17 серпня 2018 року вона розірвала шлюб з ОСОБА_5 , шо підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 . Після розірвання шлюбу вони з ОСОБА_5 продовжували жити разом і стосунки між ними налагодились. В 2019 році їхні стосунки почали погіршуватися і стало питання про остаточне закінчення відносин. Вони домовилися, що в порядку розподілу спільного майна позивач отримує 110000 доларів США. Маючи негативний досвід з першого шлюбу, коли вже після розірвання шлюбу з першим чоловіком ОСОБА_6 , маючи домовленості з приводу спільного майна, у них почались судові справи про розділ спільного майна подружжя, щоб себе підстрахувати вона домовилася зі своїм сином ОСОБА_7 і його другом відповідачем 1 ОСОБА_2 про те, що земельні ділянки для будівництва житлових будинків будуть оформлені на них, а після вирішення стосунків з ОСОБА_5 вони безкоштовно переоформлять земельні ділянки на неї.

Для цієї мети вона придбала 2 земельних ділянки для будівництва житлових будинків, які були оформлені на її сина ОСОБА_7 і його друга відповідача 1 ОСОБА_2 , а саме: згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 жовтня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Винник С.М., зареєстрованого в реєстрі № 1020 на відповідача 1 ОСОБА_2 була оформлена земельна ділянка площею 0,1320 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:004:0018; згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 жовтня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Винник С.М., зареєстрованого в реєстрі № 1019 на ОСОБА_7 була оформлена земельна ділянка площею 0,1312 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:004:0019.

Позивачем були оформлені 2 будівельних паспорта: будівельний паспорт № 17-17/814 від 25 жовтня 2019 року на будівництво садибного будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я відповідача 1 ОСОБА_2 ; будівельний паспорт № 17-17/816 від 25 жовтня 2019 року на будівництво садибного будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_7 .

Будівництво позивач здійснювала за рахунок особистих заощаджень, крім того, в рахунок поділу спільного майна з ОСОБА_5 вона отримала 110000 доларів США, 03 липня 2020 року позивач продала належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за 1591218,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 03 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кириленко Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 515; та також позичала гроші у своїх знайомих.

Влітку 2020 року позивач звернулась до ОСОБА_7 і відповідача 1 ОСОБА_2 з проханням переоформити на неї зазначені земельні ділянки. Вони погодилися, але відповідач 1 ОСОБА_2 не захотів сам оформлювати нотаріальний договір та передав довіреність, посвідчену 19 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю, зареєстровану в реєстрі за № 6040, згідно якої надав відповідні повноваження на укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_7 .

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою Т.В., зареєстрованого в реєстрі № 1576 ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_7 на підставі довіреності, посвідченої 19 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю, зареєстрованої в реєстрі за № 6040 передав їй у власність, а позивач прийняла земельну ділянку площею 0,1320 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:004:0018.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 вересня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Винник С.М., зареєстрованого в реєстрі №1172 ОСОБА_7 продав, а позивач купила земельну ділянку площею 0,1312 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:004:0019.

Після завершення будівництва позивач оформила на своє ім`я технічний паспорт на будинок за адресою: АДРЕСА_1 станом на 18 травня 2021 року.

З метою заволодіння земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:004:0018 та побудованим на ній будинком, 12 вересня 2020 року відповідач 1 ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві з завідомо неправдивою заявою про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а саме, заволодіння з використанням підробленої довіреності нібито належною йому на праві власності земельною ділянкою. Відповідно до витягу з ЄДРДР правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч.2 ст. 190 КК України. На даний час кримінальне провадження знаходиться на розгляді у Печерському районному суді м. Києва.

У березні 2021 року відповідач 1 ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до неї про визнання довіреності недійсною, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про реєстрацію права власності та витребування майна. Вона подала зустрічний позов про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки удаваним, визнання покупцем в договорі купівлі-продажу земельної ділянки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року по справі № 369/2750/21 ухвалено: позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про визнання довіреності недійсною, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про реєстрацію права власності та витребування майна - задовольнити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки удаваним, визнання покупцем в договорі купівлі- продажу земельної ділянки - відмовити.

Визнати недійсною Довіреність від 19.08.2020 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. реєстровий номер 6040.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.08.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою Т.В., реєстровий номер 1576.

Скасовано Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53757490 від 26.08.2020 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової Т.В. про реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :10:004:0018 за ОСОБА_1 .

Витребувано від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :10:004:0018.

Згідно ухвал Верховного Суду від 16 листопада 2023 року і 11 грудня 2023 року по справі № 369/2750/21 відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами її представника та представника ОСОБА_7 .

Згідно договору купівлі-продажу від 20 листопада 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Деделюк С.Ю., зареєстрованого в реєстрі № 2888 на відповідач 1 ОСОБА_2 продав, а відповідач 2 купив частку у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :10:004:0018, площею 0,1320 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На цей момент житловий будинок вже був побудований, але у п. 1.5.1 договору купівлі-продажу від 20 листопада 2023 року зазначено, що будь-яких будинків, будівель, споруд та інших об`єктів незавершеного будівництва та самовільного будівництва на земельній ділянці, частка якої відчужується, немає.

13 березня 2024 року відповідачі зареєстрували на себе право власності на закінчений будівництвом житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності по частки на кожного.

Відповідач 2 ОСОБА_3 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 взагалі не будував. Станом на 18 травня 2021 року спірний будинок вже був побудований, що підтверджується технічним паспортом на її ім`я, а частку земельної ділянки він придбав 20 листопада 2023 року.

Позивач вважає, що житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 виготовила (створила) позивач, відповідачі здійснили державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок та незаконно заволоділи ним, тому звертаюся до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок та витребування нерухомого майна з незаконного володіння.

Крім того, державна реєстрація права власності на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 була здійснена з порушенням законодавства України. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, інформаційна довідка № 378615192 від 15 травня 2024 року час державної реєстрації права власності на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 зазначено 13 березня 2024 року, а рішення про державну реєстрацію прав № 72078062 прийнято 15 березня 2024 року, тобто спочатку здійснено державну реєстрацію права власності, а через 2 дні прийнято відповідне рішення, що суперечить абз. 1 п. 19 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про визнання за нею право власності на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та витребувати з незаконного володіння відповідачів на її користь зазначеного житлового будинку садибного типу, оскільки житловий будинок може бути відчужений третім особам, тому позивач звертається до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на зазначений житловий будинок.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Між позивачем та відповідачами виник спір щодо права власності на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи те. що між сторонами виник спір щодо житлового будинку, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Отже, із врахуванням предмету спору є обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, яке входить до предмету спору, і такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами про витребування майна.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки майно, право власності на яке зареєстроване за іншою особою, може бути відчужене в будь-який час.

Враховуючи вищеивкладене просили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з відсутністю сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву, всебічно та повно дослідивши доводи позивача, матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь нього, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 році у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначена правова позиція була багаторазово підтверджена Верховним Судом у справах, де суди дійшли висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову (постанови від 15.07.2021 року, провадження № 61-8468ав21 та від 30.06.2021 року у справі № 523/11320/19).

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 03.07.2019 року у справі № 331/1255/17 та від 30.06.2021 року у справі № 204/8994/19 вказав, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує під час розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 року у справі № 724/561/20 та від 07.07.2021 року у справі № 308/7086/20.

В останній постанові Верховний Суд також наголосив на тому, що при вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 378615192, сформованої 15.05. 2024 року житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належать на праві приватної власності частини ОСОБА_3 та частини ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, предмет цього позову, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі у спосіб, про який просить позивач, так як застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, та вважає за можливе заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

При цьому таке забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

З поданої заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів вбачається, що у разі прийняття рішення на користь позивача можуть виникнути труднощі у подальшому при виконанні такого рішення.

При цьому, накладення арешту до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача на володіння та користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Аветисян Роберта Миколайовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_4 , Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок, про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації, задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Позивач (стягувач): ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;

Відповідач 1 (боржник): ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ;

Відповідач 2 (боржник): ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ;

Відповідач 3 (боржник): Державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_4 , Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області, Київська обл., Бучанський район, с. Дмитрівка, вул. Садова, 2.

Суддя Андрій ВОЛЧКО