Справа № 182/4983/23
Провадження № 2/0182/1101/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.05.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді Рунчевої О.В., розглянувши в м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник позивача адвокат Козадаєва Наталя Юріївна, до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 20.09.2023 року звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на частку квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності від 10 червня 1994 року та свідоцтва про право на спадщину від 14 вересня 1996 року реєстраційний № 2-2487.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно, позивач звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунова С.О. В нотаріальній конторі позивачу стало відомо, що 21.02.2005 року за постановою відділу Державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції про накладення арешту на майно накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження №1769297. При цьому позивачу не відомо, на підставі якого виконавчого документу відкрито зазначене виконавче провадження та хто є у ньому стягувачем.

01.09.2023 року донька позивача - ОСОБА_3 звернулась до відповідача із заявою про припинення арешту майна ОСОБА_2 , але листом начальника Нікопольського відділу державної виконавчої служби Ірини Олійник від 15 серпня 2023 року, було відмовлено в знятті арешту у зв`язку з відсутністю відомостей в електронному архіві та спеціальному розділі автоматизованої системи виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 , з посиланням на ч.4,5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» .

Таким чином, ОСОБА_2 не є боржником в розумінні абз.2 ч.2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», а припинення арешту належного йому нерухомого майна відповідачем неможливе.

Оскільки ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» дає вичерпний перелік випадків зняття арешту державним виконавцем, а в усіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду, тому позивач змушена звернутись до суду з позовними вимогами про припинення арешту нерухомого майна, який було накладено в межах виконавчого провадження (без номеру) постановою відділу Державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції про накладення арешту на майно від 21 лютого 2005 року, реєстраційний номер обтяження 1769297 від 16 березня 2005 року, тип обтяження - арешт нерухомого майна. Додатково просить стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 1 073,60 (одна тисяча сімдесят три )грн. 60 коп. та витрати за надання правничої допомоги в розмір 5000,00 (п`ять тисяч) грн.

29.04.2024 року на адресу суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої вона зменшила свої позовні вимоги та відмовилась від стягнення з відповідача на її користь судового збору та витрат на правову допомогу, просила лише припинити арешт , який було накладено на нерухоме майно померлого ОСОБА_2 (а.с.29-33).

Ухвалою суду від 30.11.2023 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.23-24).

Позивач та її представник були належним чином повідомлені про розгляд справи, додаткових клопотань або заяв на адресу суду не направили.

Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, а саме: на його юридичну адресу було направлено ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, про що свідчить ксерокопія з книги вихідної кореспонденції суду (а.с.26), згідно якої перелічені документи за вих. №182/4983/1248/2024 кур`єр суду доставив 31.01.2024 року, про отримання яких розписалась працівник ОСОБА_4 . Відповідач своїм правом на підготовку відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на адресу суду у встановлений законом строк не надіслав.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до наступного.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 є чоловіком позивача, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.7). За життя йому на праві приватної власності належала частка квартири АДРЕСА_1 , а саме: 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності від 10.06.1994 року, виданого ЖКК тресту «Нікопольбуд» (а.с.10) та 1/3 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.09.1996 року за №2-2487, посвідченого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою (а.с.11).

Позивачка є спадкоємицею першої черги після смерті чоловіка. У встановлений законом строк вона звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Мігунова С.О. для оформлення спадкових прав, але нотаріус повідомив її, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження щодо майна померлого ОСОБА_2 , а тому вона позбавлена можливості переоформити спадщину.

Донька позивача ОСОБА_3 звернулась до відповідача із заявою про припинення арешту майна ОСОБА_2 , але листом начальника Нікопольського відділу державної виконавчої служби Ірини Олійник від 15 серпня 2023 року, було відмовлено в знятті арешту в зв`язку з відсутністю відомостей в електронному архіві та спеціальному розділі автоматизованої системи виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 , з посиланням на ч.4,5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с14).

Відповідно до ч.4,5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1)отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має

спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено

законом;

2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3)отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4)наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6)отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7)погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9)підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;

10)отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром» акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як вбачається в матеріалах справи, позивач має бажання скористатись своїм правом та прийняти спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 цієї статті, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як вбачається з листа начальника Нікопольського відділу державної виконавчої служби Ірини Олійник від 15 серпня 2023 року, згідно перевірки Реєстру речових прав на нерухоме майно виявлено арешт, накладений на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 постановою державного виконавця від 21.05.2005 року (номер запису 1769297 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна). При пошуку в Автоматизованій системі виконавчого провадження, включаючи відомості з електронного архіву та спеціального розділу, відсутні відомості про виконавчі провадження, відкриті до 21.02.2005 року (а.с.14).

Відповідно до п.10 розділу ІІІ, п.1 розділу Х, п.1,2 розділу ХІ наказу Міністерства юстиції України 07.06.2017 року № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» завершені виконавчі провадження, виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в порядку, визначеному розділом Х цих Правил. До передачі до архіву такі виконавчі провадження зберігаються за місцем їх формування. Завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше 01 серпня поточного року та 01 лютого наступного року. Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Тобто виконавче провадження, за яким накладено арешт на належне ОСОБА_2 нерухоме майно, закінчено та вже знищено.

Відповідно до ч.1,2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Проте, всупереч зазначеній нормі та ч.1,2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, при закінчені виконавчого провадження, де ОСОБА_2 був боржником, арешт, накладений на належне йому нерухоме майно, не припинений.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.07. 2022 року у справі № 2/0301/806/11 зазначив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Наявність протягом тривалого часу (більше 14 років) не скасованого арешту на моє нерухоме майно, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.2 постанови №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до цієї ж постанови, позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 належить частка квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №8, наданою 13.01.2023 року в.о. начальника КП «Нікопольське РБТІ» ДОР ОСОБА_5 (а.с.9).

З огляду на викладені обставини та враховуючи те, що виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на нерухоме майна вже завершено та знищено, а арешт, накладений на майно померлого ОСОБА_2 порушує права позивача на оформлення спадкового майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому необхідно зняти арешт, накладений на нерухоме майно, належне померлому ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 4, 5, 12, 14, 18, 19, 76-78, 81, 89, 259, 263- 265, ЦПК України, ст. 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Припинити арешт з нерухомого майна ОСОБА_2 , який було накладено в межах виконавчого провадження (без номеру) постановою відділу Державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції про накладення арешту на майно від 21.02. 2005 року, реєстраційний номер обтяження 1769297 від 16.03. 2005 року, тип обтяження: арешт нерухомого майна.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева