УХВАЛА

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 754/5067/23

провадження № 61-7333ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору, стягнення грошових коштів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ), у якому просив:

- розірвати договір-купівлі продажу генератора 30 кВт, укладеного 07 грудня 2022 року на відстані між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 569 530,13 грн, з яких: 300 000,00 грн - сплачені грошові кошти за договором купівлі-продажу генератора, 231 000,00 грн - неустойки, 6 631,50 грн - інфляційних нарахувань, 1 898,63 грн - сума процентних нарахувань та 30 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу;

- зобов`язати ФОП ОСОБА_1 забрати свій товар (генератор 30 кВт) у позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 грудня 2022 року ОСОБА_3 , в соціальній мережі Тік-Ток (акаунт: ІНФОРМАЦІЯ_3) знайшов оголошення про продаж генераторів різних потужностей. Зателефонувавши за вказаним номером телефону, ОСОБА_3 повідомив якої саме потужності генератор і яких характеристик йому необхідний. У подальшому через засоби дистанційного зв`язку (месенджер «Телеграм») між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 досягнуто домовленостей про придбання генератора для забезпечення потреб енергопостачання за заявленими позивачем параметрами.

07 грудня 2022 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 укладено договір на відстані, а саме договір купівлі-продажу генератора потужності 30 кВт вартістю 300 000,00 грн. На підтвердження укладення договору на відстані, позивачу у месенджері «Телеграм» надіслано «Рахунок на оплату № 2 від 07 грудня 2022 року» з найменуванням товару «Генератор 30 кВт» у кількості однієї одиниці та вартістю 300 000,00 грн.

На підтвердження своїх намірів на придбання запропонованого генератора позивач з 09 грудня 2022 року до 06 січня 2023 року з особистої картки АТ КБ «ПриватБанк» сплатив відповідачу попередню оплату половини вартості 150 000,00 грн, зокрема: 09 грудня 2022 року - платіж 3900 грн та платіж 40 000,00 грн; 10 грудня 2022 року: платіж 15 000,00 грн; 16 грудня 2022 року: платіж 15 000,00 грн; 02 січня 2023 року: платіж 46 900,00 грн; 06 січня 2023 року: платіж 29 200,00 грн.

09 січня 2023 року ФОП ОСОБА_1 в особі свого чоловіка ОСОБА_4 відправляє «Генератор 30 кВт» ОСОБА_3 через поштовий сервіс «НОВА ПОШТА», експрес-накладна перевізника № 6186.

Після отримання генератора 11 січня 2023 року, позивач оплатив на той же рахунок решту вартості 150 000,00 грн (платіжна інструкція АТ КБ «ПриватБанк» від 11 січня 2023 року № 0.0..1) та вартість доставки в розмірі 9 935,00 грн (Електронна Квитанція ТОВ «НоваПей» від 11 січня 2023 року).

У подальшому виявилось, що технічні характеристики придбаного позивачем генератора не відповідають заявленим позивачем параметрам та його потужність є недостатньою для задоволення потреб позивача. В телефонній розмові позивач одразу повідомив представника постачальника про невідповідність придбаного генератора заявленим характеристикам. Відповідач не міг пояснити цю невідповідність, пропозиції обміну на іншу модель чи повернення коштів відхиляв.

В результаті невдалих переговорів щодо вирішення ситуації невідповідності придбаного генератора заявленим характеристикам позивач згідно Закону України «Про захист прав споживачів» у чотирнадцяти денний термін, а саме 20 січня 2023 року відправив відповідачу письмову вимогу про розірвання договору купівлі-продажу генератора та повернення коштів і товару рекомендованим листом з Описом вкладення (накладна національного оператора поштового зв`язку України АТ «УKPПОШТА» від 20 січня 2023 року № 912).

Згідно даних сайту АТ «УКРПОШТА» https://track.ukiposhta.ua /tracki.ng_UА.html, Вимога була вручена особисто ФОП ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . У вимозі позивач просив відповідача повернути сплачені кошти за товар за реквізитами для повернення коштів, а також місцезнаходження товару, де відповідач може його забрати.

На цей час кошти відповідач не повернув, а товар не забрав. Письмову вимогу від 21 січня 2023 року відповідач отримала 02 лютого 2023 року і так кошти не повернула та у визначеному вимогою місці генератор не забрала та не здійснила будь яких дій для вирішення спірної ситуації.

Датою початку нарахування неустойки є 02 лютого 2023 року, що на дату подачі позову (19 квітня 2023 року) вже складає 77 календарний день та становить 231 000,00 грн.

Розмір інфляції у період з 02 лютого 2023 року до 31 березня 2023 року склав 6 631,50 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу генератора укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 . Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти сплачені за договором в розмірі 300 000,00 грн та неустойку в розмірі 1 000,00 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3 010,00 грн.

У травні 2024 року ФОП ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою Деснянського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення коштів та немайнові вимоги про розірвання договору купівлі-продажу та зобов`язання забрати товар.

Ціна позову у цій справі заявлена у розмірі 569 530,13 грн, тобто не перевищує суми двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01 січня 2024 року був встановлений у розмірі 3 028,00 грн.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому, незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та судову практику у цій категорії справ.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено. При цьому, посилання заявника, що справа не відноситься до справ, визначених частиною третьою статті 389 ЦПК України, є суб`єктивним тлумаченням норм процесуального права та не може саме по собі свідчити про необхідність відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

З урахуванням наведеного, оскільки ФОП ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору, стягнення грошових коштів, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник