Провадження №2-д/523/1/24
У Х В А Л А

"15" травня 2024 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Мурманова І.М., розглянувши клопотання суду м. Кишиніва (Республіка Молдова) про надання дозволу на виконання на території України рішення вищевказаного суду від 07 липня 2022 року та рішення Апеляційної палати міста Кишинева від 28 лютого 2022 року про стягнення коштів з ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду надійшло клопотання від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про розгляд клопотання суду м. Кишиніва (Республіка Молдова) про надання дозволу на виконання на території України рішення вищевказаного суду від 07 липня 2022 року та рішення Апеляційної палати міста Кишиніва від 28 лютого 2022 року про стягнення коштів з ОСОБА_1 .

Після надходження клопотання суддю визначено протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Судом після отримання справи та призначення дати розгляду судового засідання, було направлено запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області з приводу встановлення місця реєстрації ОСОБА_1 .

На адресу суду 31.10.2023 року надійшла відповідь від Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області згідно якої зазначено, що для наведення відомостей про особу необхідно надати ідентифікуючі дані.

Разом з цим, на адресу суду 20.11.2023 року (вх. № 34142) надійшла заява від ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи з метою звернення за правничою допомогою. До заяви про відкладення розгляду справи, заявник надав копію паспорту громадянина України, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що клопотання підсудне Суворовському районному суду м. Одеси.

Розгляд справи відкладено на 15 січня 2024 року.

В подальшому, на адресу суду 15.01.2024 року (вх. № 1169) надійшла заява за підписом адвоката Долженчук Надії Миколаївни про відкладення слухання справи та надання можливості адвокату ознайомитись з матеріалами провадження.

Також, 15.01.2024 року (вх. № 1169) надійшла заява адвоката Долженчук Надії Миколаївни про надання дозволу на ознайомлення зі справою.

Розгляд справи відкладено на 26 лютого 2024 року.

В подальшому, 26.02.2024 року (вх. № 1383) надійшло клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Долженчук Надії Миколаївни про відкладення слухання справи у зв`язку з перебування адвоката на лікарняному. До клопотання надано виписку № 2583 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Розгляд справи було відкладено на 14 березня 2024 року.

На електронну адресу суду 14.03.2024 року (вх. № 1877) надійшло клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Долженчук Надії Миколаївни про відкладення слухання справи у зв`язку з перебуванням адвоката на лікарняному. До клопотання надано виписку № 2583 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Розгляд справи було відкладено на 15 травня 2024 року.

На електронну адресу суду 12.04.2024 року (вх. № 2586) за підписом представника заявника адвоката Долженчук Н.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Згідно поданої заяви адвокат зазначила, що заяву не підтримує та наполягає на відмові в її задоволенні.

Таким чином, судом встановлено, що адвокат особи, відносно якої розглядається питання про надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду, повідомлена належним чином та своєчасно, звернулась на адресу суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, згідно якої просила відмовити в наданні дозволу на виконання рішення іноземного суду.

Враховуючи положення ч. 5 ст.467 ЦПК України, за яким неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду, суд вважає за можливе розглядати клопотання за відсутності заявника та боржника.

Згідно ч. 4 ст. 467 ЦПК України - розгляд клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду проводиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно поданого клопотання встановлено, що Рішенням Іменем Закону судової інстанції м. Кишиніва, місцезнаходження Центр від 07 липня 2022 року справа № 2і-507-2/19 вирішено притягнути до субсидіарної відповідальності Статутного адміністратора АТ «РЕПРОЛЮКС» ОСОБА_3 та стягнути з рахунку ОСОБА_3 на користь АТ «РЕПРОЛЮКС» у процесі процедури банкрутства суму у розмірі: 90 000 леїв. В решті позовних вимог відхилено. Стягнуто з рахунку статутного адміністратора АТ «РЕПРОЛЮКС» на користь держави державне мито у розмірі: 2 700 леїв.

Рішенням Колегії у цивільних справах, комерційних і адміністративних спорів Апеляційної палати Кишиніва від 28 лютого 2022 року (справа № 2аі-427/22 провадження 2--2аі-26122022) 2аі-427/22 провадження 2--2аі-26122022) відхилено апеляційну скаргу подану Державною податковою службою. Залишено чинним Рішенням Судової інстанції міста Кишиніва, місцезнаходження центр від 07 липня 2022 року за позовною заявою, поданою Державною податковою службою та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо педмета спору ліквідатора Мемеліге Іван відносно притягнення до субсидіарної відповідності членів органів правління боржника АТ «РЕПРОЛЮКС» в особі адміністратора ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Рішення є остаточним та безвідкличним з моменту його винесення.

Згідно сертифікату вихідний номер 514-2145 від 10.04.2023 року зазначено, що Рішення судової інстанції міста Кишиніва у частині стягнення на користь держави державного мита у розмірі: 2 700 леїв не було виконано на території Республіки Молдова.

Статтею 462 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 463 ЦПК України - рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Статтею 465 ЦПК України визначено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Відповідно до ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно зі ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано Конвенцію про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, яка набула чинності для України 14 квітня 1995 року і застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією і Туркменістаном (ЗУ від 10.11.1994 року № 240/94-ВР).

Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР ратифіковано із застереженнями Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (м. Мінськ, 22.01.1993 року).

Так, на підставі п. «а» ч. 1 ст. 51 Конвенції 1993 (Визнання і виконання рішень) кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує рішення, винесені на території інших Договірних Сторін, зокрема, установ юстиції по цивільних і сімейних справах.

Чинними міжнародними договорами України про надання правової допомоги у цивільних або сімейних справах передбачена можливість виконання певних категорій рішень, винесених судами однієї Договірної Сторони, на території іншої Договірної Сторони.

Зокрема, Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладена у м. Мінську 22.01.1993 (далі - Конвенція), передбачає можливість визнання та виконання судових рішень, винесених у цивільних і сімейних справах, а також вироків у частині цивільного позову.

Конвенція діє на території всього СНД, зокрема в Азербайджані, Білорусі, Вірменії, Грузії, Казахстані, Киргизстані, Молдові, Таджикистані, Туркменистані, Узбекистані та Україні. Відтак - на території СНД застосовуються однакові правила щодо визнання і виконання рішень, винесених судами однієї з цих держав на території решти.

Питання визнання та виконання вищезазначених категорій судових рішень регулює Розділ ІІІ зазначеної Конвенції, встановлюючи порядок визнання таких, що набрали законної сили, судових рішень, залежно від того чи потребують вони примусового виконання, чи ні.

Рішення, яке не потребує примусового виконання, відповідно до умов статті 52 Конвенції визнається на території будь-якої країни - учасниці Конвенції без спеціального провадження. Однак, це правило не діє, якщо існує рішення суду цієї країни, винесене раніше у такому самому спорі між тими самими сторонами, і воно набрало законної сили, або ж відповідна справа згідно умов, визначених Конвенцією, або згідно внутрішнього законодавства цієї країни відноситься до виключної компетенції її судів.

Коли ж судове рішення потребує примусового виконання (наприклад, про стягнення боргу, стягнення аліментів тощо), згідно вимог статті 54 вказаної Конвенції, воно може виконуватися на території країни - учасниці Конвенції лише після проходження у її компетентному суді спеціальної процедури його визнання та допуску до виконання.

Зацікавленій особі з метою вирішення питання про визнання та допуску до примусового виконання українського судового рішення на території іншої країни - учасниці зазначеної Конвенції необхідно звернутися до суду, який виніс рішення, з заявою про надання сприяння в оформленні пакету документів, передбаченого статтею 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1своєї Постанови від 24.12.1999 року №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» роз`яснив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Суд, який розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені вищевказаним міжнародним договором, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове його виконання.

Ураховуючи, що при розгляді клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення суду не встановлені обставини, які б перешкоджали виконанню рішення іноземного суду, суд вважає клопотання законним та обґрунтованим, а вказане рішення таким, що підлягає примусовому виконанню на території України.

Суд зазначає, що клопотання представника ОСОБА_2 , адвоката Долженчук Надії Миколаївни про відмову в задоволенні клопотання не обґрунтовано, адвокатом на підтвердження обставин не визнання рішення суду не надано будь-яких обґрунтованих заперечень або доводів на підтвердження позиції щодо не визнання клопотання.

Відповідно до ч. 8 ст. 467 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

На день постановлення ухвали суду, а саме 15.05.2024 року, курс молдовських леї по відношенню до гривні України відповідно до повідомлення на офіційному сайті Національним банком України становить 2,227 гривень за один Молдавський лей.

При перерахунку іноземної валюти 2 700 леї за курсом Національного Банку України сума в перерахунку в національній валюті становить 6 115, 63 гривні.

Керуючись ст.4, 19, 462, 463, 464, 465, 466, 467 ЦПК України, Законом України «Про міжнародні договори», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», суд

УХВАЛИВ:

Клопотання суду м. Кишиніва (Республіка Молдова) про надання дозволу на виконання на території України рішення вищевказаного суду від 07.07.2022 року та рішення Апеляційної палати міста Кишиніва від 28.02.2023 року про стягнення коштів з ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України Рішення Республіки Молдова Іменем Закону Судової інстанції м. Кишиніва місцезнаходження Центр від 07.07.2022 року справа № 2і-507-2/2019 та рішення Апеляційної палати міста Кишиніва від 28 лютого 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави державного мита у розмірі: 2 700 леїв, що за курсом Національного Банку України в перерахунку в національній валюті становить: 6 115, 63 гривні.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: