Справа №150/297/24
Провадження №2-н/150/14/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року с. Мазурівка

Суддя Чернівецького районного суду Вінницької області Кушнір Б.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новак Наталія Юріївна, до ОСОБА_2 , про видачу судового наказу про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новак Н.Ю., до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Як вбачається із даної заяви, ОСОБА_1 просить видати судовий наказ про стягнення із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до 10 січня 2034 року (досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття), починаючи з 11 січня 2034 року у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до ІНФОРМАЦІЯ_3 (досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття).

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

При цьому суд зазначає, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч.3 ст.19 ЦПК України).

Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Таким чином, наказне провадження є спрощеним у порівнянні з позовним, альтернативним йому провадженням у суді першої інстанції, і заснованим на письмових доказах. Наказне провадження є специфічною формою захисту прав кредитора за допомогою письмових доказів проти сторони боржника, яка не виконує або неналежним чином виконує свої зобов`язання. У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог. Безспірні вимоги заявника у наказному провадженні - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ст. 163 ЦПК України.

Отже, з огляду на наведені правові норми, в порядку наказного провадження судом вирішується лише конкретно визначений законом перелік вимог, судовий наказ не може бути виданий судом по вимогах, які прямо не зазначені в законі, судовий наказ видається без судового розгляду, без виклику боржника та стягувача у судове засідання, без заслуховування їх пояснень. При цьому змагання сторін у межах гласного вирішення справи, у ході якого сторони наводять доводи, покликані підтвердити їх правоту, спростувати аргументи протилежної сторони, відсутні. Наказ суду ґрунтується на поданих заявником документах, на повідомлених ним доводах, покликаних переконати суд у тому, що підстави для звернення до суду з позовом відсутні у зв`язку з безспірністю вимог.

На підтвердження правомірності видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення повноліття кожної дитини, адвокатом Новак Н.Ю., подано наступні докази: копію свідоцтва про шлюб серії від 14 липня 2015 року, актовий запис 1744; копії свідоцтв про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 серій НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , відповідно; копія картки платника податків ОСОБА_2 .

Однак, доказів того, що малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з заявником за місцем проживання матері, матеріали заяви про видачу судового наказу не містять.

А отже, до заяви про видачу судового наказу представником заявника в порушення п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України, не долучено доказів щодо факту проживання заявника разом з дітьми. Відтак, дана обставина позбавляє суд можливості перевірити наявність у заявника ОСОБА_1 права вимоги на стягнення аліментів, як у особи, з якою проживають діти.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з п.5 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Пунктом 3 частини 1 статті 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави зробити висновок, що видача судового наказу можлива лише у випадку пред`явлення вимоги про стягнення аліментів на дві дитини у розмірі однієї третьої заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку або у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Натомість, представником заявника ОСОБА_6 від імені ОСОБА_1 заявлено вимогу, яка не відповідає приписам ст. 161 ЦПК України, оскільки вона просить суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей в розмірі у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення повноліття кожної дитини, тобто одночасно у частці від заробітку батька дитини та у твердій грошовій сумі, що не відповідає вимогам п.п.4,5 ч.1ст.161 ЦПК України щодо заявленого розміру аліментів та не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Також варто зазначити, що місцем реєстрації боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначено с. Бандишівка, Могилів-Подільського району Вінницької області. Село Бандишівка на момент звернення з даним позовом відноситься до Бабчинецької територіальної громади, яка, відповідно до нового адміністративно-територіального поділу України, стала відноситись до Могилів-Подільського району Вінницької області.

Між тим, до ліквідації та укрупнення районів згідно постанови Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, село Бандишівка відносилось до Могилів-Подільського району Вінницької області.

Пунктом 3-1 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не пізніше 1 січня 2022 року.

Відповідно до позиції Ради суддів України, викладеної у листі від 22.07.2020 року №9рс-466/20-вих, до зміни системи судоустрою та приведення її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою шляхом утворення, реорганізації чи ліквідації судів, місцеві загальні суди продовжують здійснювати розгляд справ в межах раніше утворених районів та раніше визначеного адміністративно-територіального устрою.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що дана заява про видачу судового наказу не належить до територіальної юрисдикції Чернівецького районного суду та підсудна Могилів-Подільському міськрайонному суду Вінницької області.

Відповідно до ч.2 ст.167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до п.п.1, 3, 9 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу; якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; заяву подано з порушенням правил підсудності.

Згідно ч.2 ст.165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

З огляду на вище викладене судом встановлено, що заява представника заявника ОСОБА_1 адвоката Новак Н.Ю. подана з порушенням правил підсудності, вимог ст.163 ЦПК України, а також у ній заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до вимог п.п.1, 3, 9 ч.1 ст.165 ЦПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Керуючись ст.ст.161, 163, 165, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новак Наталія Юріївна, до ОСОБА_2 , про видачу судового наказу про стягнення аліментів відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Б.Б. Кушнір