Номер провадження 2-о/754/123/24
Справа №754/1886/24
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2024 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі:

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю присяжних: Чабан М.В. та Сороки Н.О.

за участю секретаря судового засідання Негірьової О.Д.

за участю заявника ОСОБА_1

за участю представника заявника - адвоката Пономаренко А.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Заявник свої позовні вимоги мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу у подружжя народилась донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У подальшому, рішенням Солом`янського районного суду м. Києві від 29.02.2012, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 повернулась у м. Луганськ, де проживала разом із донькою. Приблизно з 2014 року ОСОБА_2 разом з донькою переїхала з окупованої території. Останнім відомим місцем постійного проживання ОСОБА_2 на території України, перед її зникненням, була наступна адреса: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 постійно виїжджала до окупованого Луганську в зв`язку з тим, що її мати постійно хворіла. У жовтні 2021 року вона виїхала до м. Луганська, однак збиралась повернутись назад. Але після 24.02.2022 так і не повернулась, залишившись проживати в м. Луганську. До початку грудня 2022 року ОСОБА_2 інколи спілкувалась із заявником та досить часто спілкувалась з донькою, яка проживає разом з батьком. На початку грудня 2022 року зв`язок з ОСОБА_2 перервався. Заявник разом з донькою розшукували її через соціальні мережі, однак ніякої інформації так і не отримали. Заявник зазначає, що оскільки неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із заявником, який самостійно опікується, утримує та виховує дочку, відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» він має право на відстрочку від мобілізації, як батько, який самостійно виховує дитину до 18 років. На підставі наведеного просять визнати ОСОБА_2 безвісно відсутньою з 01.01.2023.

09.02.2024 ухвалою Деснянського районного суду м. Києві, відкрито провадження у справі. Призначено справу до розгляду в судове засідання.

Заявник ОСОБА_1 разом зі своїм представником адвокатом Пономаренко А.Є. в судове засідання призначене на 29.05.2024 з`явились. Заяву підтримували в повному обсязі, просили задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, в судове засідання, призначене на 29.05.2024 не з`явився. У матеріалах справи наявна заява про розгляд справи, без участі їх представника.

У судовому засіданні 29.05.2024 судом було заслухано свідків - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_6 надала свідчення, що вона є дружиною заявника, з яким проживає з 2015 року, шлюб офіційно зареєстрували в 2017 року. Зазначала, що неповнолітня донька ОСОБА_3 з 2016 року проживала з мамою ОСОБА_2 в м. Луганськ. З 2021 року ОСОБА_7 переїхала проживати до батька, а її мати виїхала в м.Луганськ. З ОСОБА_2 повністю зник зв`язок наприкінці 2022 року. Номерів телефону родичів ОСОБА_2 в м. Луганськ не знає.

Свідок ОСОБА_5 надала свідчення, що вона є подругою ОСОБА_2 з 2008 року.Зазначала, що коли ОСОБА_8 приїжджала в Київ, вона проживала у неї вдома за адресою: АДРЕСА_2 . Однак останній раз спілкувалась з ОСОБА_9 в жовні 2021 року і знала, що вона виїхала в м. Луганськ і там проживає, доглядає за хворою мамою. Деякий час продовжували спілкування в месенджерах, однак вказувала, що у ОСОБА_9 був проросійський настрій і як всі інші знайомі, які були так налаштовані, перестали спілкуватись та зникла зі всіх месенджерів, десь приблизно з квітня 2022 року.

Свідок ОСОБА_4 надав свідчення, що він є чоловіком свідка ОСОБА_5 , а тому знає ОСОБА_2 саме з 2008 року.Зазначав, що останній раз бачив ОСОБА_2 восени 2021 року, після цього зв`язку з нею не мав. Під час останнього спілкування дізнався, що ОСОБА_2 виїхала в м. Луганськ, доглядати за своєю хворою мамою, про напір повернутись до м. Києва остання не озвучувала. Вказував, що вона є гарною мамою для своєї доньки, з донькою спілкувалась добре, алкоголь та наркотики не вживала. У кімнаті в який мешкала цінних речей та зубної щітки не залишила, із її речей залишились джинси та якась футболка.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, взявши до уваги покази свідків, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.

Відповідно до Акту від 17.08.2024, засвідчений начальником ЖЕД-310, вбачається, що заявник ОСОБА_1 разом із сім`єю, ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_1 , батьком якої є ОСОБА_1 , матір'ю є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 .

18.08.2021 ОСОБА_3 та її батько ОСОБА_1 заключили декларації №0001-Р148-5600 та № 0001-271М-72АО про вибір лікаря, який надає первинну допомогу з лікарем загальної практики ОСОБА_10

26.08.2021 Приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу, Луганської області Ганшиш В.О., було засвідчено справжність підпису ОСОБА_2 на Заяві якою остання дозволяє поїхати за кордон України до Турецької Республіки та/або Єгипту, строком з 26.08.2021 по 26.08.2024, своїй доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дівчинка ОСОБА_3 , впродовж 2021-2023 років, навчалась у спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 120 м. Києва, що підтверджується табелями навчальних досягнень учня.

07.08.2023 ОСОБА_3 вступила до Фахового коледжу Київського міжнародного університету на 1 курс за спеціальністю філологія, що підтверджується Договором про навчання № 052/23-035-ФМБ.

10.02.2024 Деснянським УП ГУНП у м. Києві, було відкрито кримінальне провадження № 0000324, за ч. 1 ст. 115 КК України, за заявою ОСОБА_1 про те, що його колишня дружина ОСОБА_2 , з грудня 2022 року перестала виходити на зв`язок.

01.05.2024 Слідчим Деснянського УП ГУНП у м. Києві Стеценком Ігорем, надано відповідь ОСОБА_1 , з якої вбачається, що досудове розслідування, по матеріалам кримінального провадження, відомості про які внесені до ЄРДР за №0000324, за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 - триває. Було здійснено ряд заходів щодо розшуку зниклої ОСОБА_2 . Зокрема встановлено, що відповідно до інформації з інтегрованої електронної системи ДПС України «Аркан», ОСОБА_2 виїхала з України 23.11.2021 о 21год 53хв через пункт пропуску КПВВ Чонгар (Cалькове) ділянкою на легковому автомобілі MERSEDES, державний номер НОМЕР_2 , та станом на теперішній час до України не поверталась.

Згідно із частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

За змістом пункту 3 частини першої частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до статей 305-308 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Норма статті 43 ЦК України передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Отже, зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відтак, суду не надано беззаперечних доказів, що адреса АДРЕСА_2 була останнім постійним місцем проживання ОСОБА_2 . Зокрема матеріали справи не містять: договору оренди між власниками будинку в м. Броварах та ОСОБА_2 , Актів постійного проживання, договору на безоплатне проживання, тощо, а саме документів з яких можливо було б встановити факт дійсного проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, з матеріалів справи та показань свідків суд встановив, що ОСОБА_2 в жовтні 2021 року виїхала до м. Луганськ, задля проживання за адресою яке є до того ж зареєстрованим її місцем проживання. Також з показів свідків встановлено, що на території м. Луганськ проживали родичі ОСОБА_2 , а саме її мати яка хворіла та потребувала догляду. Однак, ані свідки ані сам заявник не зв`язувались з родичами ОСОБА_2 задля встановлення її місця перебування.

До того ж судом встановлено, що до лютого 2024 року заявник з будь-якими запитами до відповідних органів/організацій задля належного встановлення перебування ОСОБА_2 не звертався.

Крім того з відповіді Слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м.Києві вбачається, що досудове розслідування яке перебуває у провадженні слідчого розпочалось лише з 10.02.2024 та на сьогодні ще триває. Встановленого факту зникнення ОСОБА_2 не має, є лише підтвердження, що остання виїхала на своєму легковому автомобілі з України.

Разом із тим, оскільки підставою для задоволення вимог про визнання особи безвісно відсутньою згідно ст. 43 ЦК України є відсутність відомостей про місце її перебування протягом одного року саме в місці її постійного проживання, тобто інформація зазначена у листі Слідчого як не підтверджує, так і не спростовує обставин, на які посилався заявник ОСОБА_1 , оскільки відповідь не містить посилання на встановлення місця постійного проживання ОСОБА_2 .

Також суд зауважує, що неможливість отримання доказів відсутності відомостей про місце перебування ОСОБА_2 протягом одного року в місці її проживання/реєстрації в м. Луганськ, не є належним аргументом, оскільки для визнання особи безвісно відсутньою відповідно до вимог ст. 43 ЦК України заявнику необхідно надати докази про відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання.

Відтак судом безспірно встановлено, що ОСОБА_2 вкінці 2021 року повернулася до свого місця проживання/реєстрації в м. Луганськ, інформації про місце перебування останньої на час розгляду справи в матеріалах справи відсутні.

Однакфактична відсутність відомостей про її місце перебування не є безумовною підставою для визнання її безвісно відсутньою.

Оцінивши надані докази, суд вважає, що доводи ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутній не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості.

Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.

Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена у статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, належних та допустимих доказів відсутності відомостей про місце перебування ОСОБА_2 за місцем постійного її проживання протягом одного року суду не надано, а факт відсутності спілкування заявника, дітей та друзів з ОСОБА_2 , сам по собі ще не є доказом того, що остання безвісно відсутня.

Суд вважає, що факт відсутності даних про місце перебування особи, яка перебуває в розшуку, у органу досудового розслідування, що здійснює такий розшук, не свідчить про можливість визнання розшукуваної особи безвісно відсутньою, а тому заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги заявника необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки заявником та його представником не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог заявника, як це передбачено статтями 79-81 ЦПК України.

Оскільки суд відмовляє в задоволені позову, всі судові витрати покладаються на заявника, що відповідає ст.141 ЦПК України.

Керуючись Конституцією України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статтями 29, 43 ЦК України, статтями 2, 7, 10-13, 76-83, 133, 141, 263-268, 293, 305-308 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У заяві ОСОБА_1 , заінтересована особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - відмовити.

Судові витрати покладаються на заявника.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, , місцезнаходження за адресою: м.Київ, проспект Червоної Калини, 21-Г.

Повний текст рішення складено та підписано 05.06.2024.

Суддя В.В. Бабко

Присяжні М.В. Чабан

Н.О. Сорока