Справа № 462/1849/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року Залізничний районний суд міста Львова

у складі:

головуючого- судді Ліуша А.І.,

секретаря судового засідання Поляниці А.М.

представника заявника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту постійного догляду,-

В С Т А Н О В И В:

заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного догляду. Вимоги заяви мотивовано тим, що його батько є особою з інвалідністю першої «Б» групи, та потребує постійного стороннього догляду. Так, заявник фактично здійснює постійний догляд за своїм батьком, з яким спільно проживає, оскільки допомагає йому в самообслуговуванні, прибиранні житла, веденні господарства, і тд. Оскільки заявник є єдиною особою, яка здатна здійснювати постійний догляд за ОСОБА_3 , просить суд його заяву задовільнити.

Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, просила такі задовільнити.

Дослідивши подані суду документи, заслухавши думку учасників судового провадження, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Так, судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 , його батьками значаться ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 /а.с.19/

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №602904, ОСОБА_3 , має першу «Б» групу інвалідності за загальним захворюванням та потребує постійного стороннього догляду. Вказане також стверджується наявним в матеріалах справи пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 /а.с.17-18, 20/.

В матеріалах справи також міститься акт фактичного місця проживання від 08 січня 2024 року, згідно якого, в житловому будинку в АДРЕСА_1 , дійсно фактично проживають та зареєстровані громадяни: ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 /а.с.21/.

Як вбачається з відповіді Залізничного відділу соціального захисту від 01 лютого 2024 року №260306-402, оскільки дружина заявника - ОСОБА_5 , зареєстрована як фізична особа підприємець, - середньомісячний сукупний дохід перевищує рівень прожиткового мінімуму на сім`ю для призначення заявнику соціальний послуг з догляду на непрофесійній основі, а відтак, в задоволенні заяви ОСОБА_2 , щодо надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі відмовлено /а.с.22/.

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено вичерпний перелік підстав, при наявності яких військовозобов`язані не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

З поданої до суду заяви, фактично випливає , що встановлення факту здійснення догляду за особою, що потребує постійного стороннього догляду, потрібно ОСОБА_2 , для отримання відстрочки від мобілізації, за абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно якої, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про соціальні послуги», фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: 1) особами з інвалідністю I групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

В той же час, питання щодо надання заявнику соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі вже було розглянуто Залізничним відділом соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 01 лютого 2024 року №260306-402, згідно якої, заявнику було відмовлено. Вказана відповідь ОСОБА_2 , оскаржена не була, а відтак, фактично заявник з нею погодився.

Крім того, суд звертає увагу заявника на те, що пунктом 3 частини 6 статті 13 даного Закону встановлено, що для фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього закону, передбачена можливість надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачем соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, та є громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями, проте, для отримання відповідного статусу, надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.

Формування Реєстру, відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону, здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг. Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений Постановою КМ України від 27 січня 2021 року № 99.

Таким чином, порядок встановлення факту здійснення фізичною особою догляду за особою, яка потребує стороннього догляду, визначений відповідним законодавством, а саме нормами Закону України «Про соціальні послуги», у зв`язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України такий факт не може встановлюватися в судовому порядку в окремому провадженні.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

З огляду на вищевикладене, саме нормами Закону України «Про соціальні послуги» врегульовано питання оформлення статусу особи щодо надання соціальних послуг фізичною особою не на професійній основі і за ст. 13 Закону надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні. В той же час, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, на виконання заявником та особою, що на переконання ОСОБА_2 , потребує постійного стороннього догляду, вказаної норми закону.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду справи представником заявника повідомлено, про те, що ОСОБА_2 , офіційно не працевлаштований, але має неофіційний дохід. Відтак, суду не надано жодного належного та допустимого доказу, який би стверджував, що заявник дійсно має фінансову можливість здійснювати догляд за батьком.

Також, як було встановлено під час розгляду, крім заявника, ОСОБА_3 , має ще дружину та ще одного сина, які проживають окремо. Проте, матеріали справи не містять доказів, які б стверджували що сам ОСОБА_3 , бажає щоб заявник здійснював за ним догляд. На переконання суду, при вирішенні вказаного питання важливі і обов`язково повинні враховуватися також особисті приязні взаємини між особою, що бажає здійснювати постійний догляд та особою, відносно якої він встановлюється, адже це забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного.

В той же час, сам по собі факт спільного проживання вказаних осіб, жодним чином не стверджує що ОСОБА_2 , дійсно здійснює догляд за батьком або ж має з ним приязні відносини. Матеріали справи не містять будь-яких доказів про наявність у ОСОБА_3 , позитивного відношення, прив`язаності до особи, яка бажає здійснювати відносно нього постійний догляд, що свідчило б про наявність довірливих та доброзичливих стосунків між ними.

Більше того, суд вважає за необхідне зазначити, що наявний в матеріалах справи акт фактичного місця проживання від 08 січня 2024 року, не містить жодних реквізитів, зокрема, реєстраційного номера, підстави скликання комісії, а також в ньому не зазначено особу, яка здійснила звернення до начальника відділу «Офіс Львівської громади у смт. Рудне» для вирішення даного питання. Вказане ставить під сумнів обгрунтованість та правову підставність такого акту, адже відсутність таких обов`язкових складових акту свідчить про його неналежне оформлення, а відтак, не може бути прийнятий судом до уваги як належний та допустимий доказ.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник як на підставу для задоволення заяви про встановлення факту, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, суд доходить висновку, що в її задоволенні слід відмовити за безпідставністю.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що в позиції що викладена у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

В той же час, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Предметом заявлених вимог є встановлення факту постійного догляду, що відповідає главі 6 «Про розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» ЦПК України, а відтак, заява відповідає вимогам Цивільного процесуального кодексу України та підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_2 , подаючи заяву про встановлення факту скористався своїм правом, однак її підставність слід беззаперечно вирішити по суті при розгляді справи в судовому засіданні, а тому, підстави для закриття провадження у вказаній справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 305-308, ст. 265 268, 273, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту постійного догляду,- відмовити за безпідставністю.

Повний текст рішення складено 29 травня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.І. Ліуш