Справа №760/7210/23 2/760/4181/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 квітня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Отруби В. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 10 грудня 2010 року було розірвано рішенням суду. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що приблизно з квітня 2010 року відповідач жодних контактів з дитиною не підтримує, матеріально не забезпечує, батьківські обов`язки щодо участі у її вихованні не виконує. На теперішній час вона самостійно займається вихованням та забезпеченням дитини, яка знаходиться на повному її утримані та проживає разом з нею.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач повністю самоусунувся від виховання дочки, жодної участі не приймає у її житті, тому останнього необхідно позбавити батьківських прав, у зв`язку з чим, звернулася до суду з указаним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 березня 2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаним позовом та призначено підготовче судове засідання.

06 листопада 2023 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 січня 2024 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті. Заяву сторони позивача про виклик свідка задоволено.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у заяві, просила позов задовольнити та зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність представника.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та представника третьої особи.

Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом установлено, що сторони з липня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 грудня 2010 року, що набрало законної сили, було розірвано.

Від шлюби сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 01 грудня 2009 року.

Дитина проживає разом з матір`ю (позивачем) та знаходиться на її утриманні, що підтверджується висновком про доцільність позбавлення батьківських прав.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 02 листопада 2023 року № 108-13523 було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статей 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

За змістом даної норми закону ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як встановлено судом, позивач звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню їх спільної дочки.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

З характеристики учениці 7-Г класу спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва ОСОБА_3 , 2009 року народження, підписано директором школи та класним керівником вбачається, що ОСОБА_4 характеризується позитивно як здібна, всебічно розвинена, комунікабельна та соціально активна учениця. Зазначено, що матір приділяє увагу вихованню дочки, відвідує батьківські збори, а також часто спілкується з класним керівником по телефону.

Згідно з характеристикою, виданою позивачу за місцем роботи, остання характеризується позитивно.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача.

З наявного висновку, встановлено, що відповідно до інформації, наданої спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 159 з поглибленим вивченням англійської мови м. Києва батько дитини батьківські збори не відвідує та зв`язку з класним керівником не підтримує.

Під час обстеження умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , працівником служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що ОСОБА_4 разом з матір`ю, вітчимом та братом проживають у квартирі, де створені умови для навчання, відпочинку та розвитку дитини.

Також, співробітником Служби було проведено бесіду з дитиною, в ході якої ОСОБА_4 повідомила, що з батьком не знайома, ніколи його не бачила. Він їй не телефонує, не вітає зі святами. Повідомила, що проживає з матір`ю, вітчимом та братом ОСОБА_5 .

За інформацією Солом`янського районного в місті Києві центру соціальних служб, під час психологічного консультування малюнку сім`ї ОСОБА_4 зобразила сім`ю у повному складі. Татом називає вітчима. При згадуванні про біологічного тата дівчина заплакала і пояснила, що не знала, що тато ( ОСОБА_5 ) їй не рідний, напередодні консультування бабуся розповіла їй про рідного батька, а мати показала його фотографію. Дитина висловлюється про свою «образу на ОСОБА_2 за те, що він покинув сім`ю і не брав участі у її житті».

Крім того, відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Так, опитана у судовому засіданні, за участю законного представника, неповнолітня - ОСОБА_6 пояснила, що з рідним батьком не знайома та ніколи його не бачила, він з нею не спілкується, жодного разу не телефонував. Зазначила, що проживає з матір`ю, батьком (вітчим, якого називає батьком) та братом.

Суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню спору. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Така позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 138/96/17 (провадження № 61-17718св18).

Крім того, допитаний судом в якості свідка ОСОБА_7 пояснив суду, що з позивачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, відповідача не знає. Виховує разом з позивачем ОСОБА_4 , біологічного батька дитини ніколи не бачив, він не бере участі у її вихованні та не надає будь-якої матеріальної допомоги. Зазначив, що дитина називає його батьком, а біологічного батька не знає.

Також судом установлено, що відповідач із заявами щодо участі у визначенні способів спілкування з дитиною не звертався.

Докази щодо створення перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною з боку матері - відсутні.

З огляду на викладене, судом установлено, що відповідач не займається вихованням та утриманням дочки, не цікавиться її життям, здоров`ям, успіхами, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, позивачем підтверджено наданими доказами, що ОСОБА_8 належним чином не виконує свої батьківські обов`язки.

Відповідач не надав відзиву до суду, яким би приведені позивачем обставини спростував та не намагався довести своє бажання виховувати дитину.

Суд вважає, що такі фактори, як сприйняття дитиною батьком вітчима, відсутність відповідача в житті дитини можливе лише внаслідок свідомої поведінки відповідача, як батька.

Про свідомість такої поведінки свідчить і та обставина, що відповідач втратив інтерес до дитини, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, з заявами в компетентні органи про перешкоджання в спілкуванні з дитиною не звертався.

При цьому, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові в справі № 459/3411/17 від 29 вересня 2021 року щодо того, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

З огляду на викладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе позбавити батьківських прав відповідача.

Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 141, 150, 153, 155, 164, 165 СК України та статями 1-23, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

третя особа - Служба у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, , 03020, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 41.

Суддя Л. М. Ішуніна