КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8188/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Черняк Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чібісова Геннадія Олександровича про визнання протиправними та скасування рішення приватного нотаріуса, визнання недійсним договору дарування та скасування запису про право власності,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року,

встановив:

у липні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішення приватного нотаріуса, визнання недійсним договору дарування та скасування запису про право власності.

У січні 2024 року представник позивачів звернувся до суду з клопотанням про призначення у справі комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи, на вирішення якої поставити питання:

- Чи виконано підпис від імені особи - ОСОБА_5 у договорі дарування від 02 лютого 2021 року та у документах, які можуть бути використані як експериментальні зразки, однією особою?

- Чи виконано підпис від імені особи - ОСОБА_5 у договорі дарування від 02 лютого 2021 року під впливом збиваючих факторів?

- Чи відповідає давність виконання документа - договору дарування від 02 лютого 2021 року, вказаній на ньому даті?

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року клопотання було задоволено, призначено у справі комплексну судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Не погоджуючись з ухвалою, представник відповідача - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі посилались на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є синами ОСОБА_1 . Позивачі вказували, що 02 лютого 2021 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування квартири, який було вчинено ОСОБА_5 під впливом обману та тяжких обставин. Також позивачі посилались на положення ст. 234 ЦК України (фіктивний правочин), як на підставу недійсності договору дарування.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, а учасники справи можуть запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта (частини 4, 5 статті 103 ЦПК України).

Отже, зважаючи на викладені норми закону, визначення експертної установи та питань, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, є прерогативою саме суду, сторони мають право лише запропонувати питання та експертну установу.

Судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм. Суди не повинні ставити судовому експерту питання правового характеру, які повинні вирішуватися самим судом, тобто експерту можна ставити лише питання факту, а не правової оцінки.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», висновок експерта є доказом в цивільному процесі. Він не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Звертаючись до суду з клопотанням про призначення експертизи, на вирішення якої слід поставити питання чи виконано підпис від імені ОСОБА_5 у договорі дарування та чи відповідає давність виконання договору дарування від 02 лютого 2021 року вказаній на ньому даті, позивачі не вказували на підтвердження яких обставин має бути надано висновок експерта. Зі змісту позовної заяви не вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилались на те, що ОСОБА_5 не підписувала оспорюваний договір дарування, при цьому стверджували, що вказаний договір було укладено під впливом обману та тяжких обставин. Також позивачі не посилались і на те, що оспорюваний договір було укладено в інший день, ніж 02 лютого 2021 року.

Вказані обставини, зокрема те, чи входять до предмету доказування питання чи виконано підпис від імені ОСОБА_5 у договорі дарування та чи відповідає давність виконання договору дарування від 02 лютого 2021 року вказаній на ньому даті, судом першої інстанції не з`ясовувались.

Крім того, судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Статтею 104 ЦПК України встановлені вимоги до змісту ухвали про призначення експертизи, згідно яких в ухвалі про призначення експертизи суд зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню; інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до пп. 1.1. п.1 Розділу І Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), Основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).

Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань.

Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Згідно з пп. 1.3. п.1 Розділу І Науково-методичних рекомендацій для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи.

Вільні зразки по змозі повинні відповідати об`єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням (пп. 1.5. п.1 Розділу І).

Матеріали справи свідчать про те, що до позовної заяви представник позивачів додав світлокопію оспорюваного договору. Судом першої інстанції було витребувано у приватного нотаріуса КМНО Чібісова Г.О. оригінал другого примірника Договору дарування квартири від 02 лютого 2021 року, який міститься в матеріалах справи (а.с. 123, том 2).

Однак, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не було зазначено який саме підпис ОСОБА_5 має досліджуватись, які документи з вільними зразками, підпис ОСОБА_5 у яких презюмується, підлягають дослідженню.

Крім того, суд першої інстанції не вирішував питання про витребування у приватного нотаріуса Чібісова Г.О. журналу реєстраційних дій, а також оригіналу актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_5 (а.с.103, том 2) для надання для дослідження експерту.

Оскаржувана ухвала суду не містить висновків про те, на підставі яких документів та зразках підпису має бути проведено почеркознавче дослідження.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу також на те, що при зверненні до суду з клопотанням про призначення експертизи позивачі не вказували, які саме збиваючі фактори (хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни, незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю, алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо) існували під час виконання підпису ОСОБА_5 .

Статтею 379 ЦПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було зроблено висновок про призначення експертизи з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 10 червня 2024 року.

Головуючий

Судді