У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року справа № 542/613/24

провадження № 6/542/19/24

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Кашуби М.І.

за участю секретаря судового засідання Журавель О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нові Санжари заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони, шляхом заміни стягувача його правонаступником,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» звернулося до Новосанжарського районного суду Полтавської області із заявою про заміну вибулого стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (, м. Київ, вул. Харківське шосе, 201/203, 2-А, офіс 602, 02121) у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису № 9088, вчиненого 03.07.2020 приватним нотаріусом Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

В обґрунтування заяви посилається на те, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Романом Васильовичем відкрите виконавче провадження № 62607500 на підставі виконавчого напису № 9088, вчиненого 03.07.2020 приватним нотаріусом Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

Зазначив, що 15.02.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» було укладено Договір № 15-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог, згідно з яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ "Кампсіс Фінанс ", а ТОВ "Кампсіс Фінанс " набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 011/42029/460454.

Також зазначив, що 30.05.2023 року між ТОВ "Кампсіс Фінанс " та ТОВ "Дебт Форс" було укладено Договір № 30-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Кампсіс Фінанс " відступило ТОВ "Дебт Форс", а ТОВ "Дебт Форс" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 011/42029/460454.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29.04.2024 витребувано від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича належним чином засвідчену копію виконавчого провадження № 62607500, відкритого на підставі виконавчого напису № 9088, виданого 03.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 та користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 49144,97 грн.

Представник заявника ТОВ "Дебт Форс" в судове засідання не з`явився, у заяві про заміну стягувача просив суд розглянути заяву за його відсутності.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду заяви повідомлялись належним чином.

09.05.2024 на виконання ухвали суду приватний виконавець Р. Клименко надіслав належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу нездійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали заяви та матеріали цивільної справи № 542/14/23, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з таких підстав.

Суд встановив, що 03.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис про звернення стягення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості за кредитним договором № 011/42029/460454 від 27.09.2018 у розмірі 49 144,97 грн ( а.с. 10, 73).

20 липня 2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва відкрито виконавче провадження № 62607500 на підставі вказаного виконавчого напису.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» від 27.07.2022 № 2455-IX, який набрав чинності 25.08.2022 (надалі- Закон 2455-IX) було внесено зміни до пункту 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 30, ст. 542; із змінами, внесеними Законом України від 15 березня 2022 року № 2129-IX), зокрема, було заборонено у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України було введено воєнний стан, який і надалі триває.

Таким чином, законом було чітко встановлено заборону на період дії воєнного стану та до моменту його закінчення примусове виконання виконавчих написів нотаріусів.

Разом з тим, дослідивши надані матеріали виконавчого провадження, суд встановив, що після набрання чинності вказаним законом, всупереч його імперативній вимозі, приватний виконавець не вжив будь-яких заходів, спрямованих на припинення примусового виконання виконавчого напису нотаріуса у вказаному виконавчому провадженні, зокрема, не прийняв відповідне рішення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII.

В подальшому, Законом України від 11.04.2023 № 3048-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану», який набрав чинності 06.05.2023 (надалі- Закон 3048-IX), пункт 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" викладено в новій редакції. Зокрема, вказаним законом було встановлено заборону відкривати виконавчі провадження на підставі виконавчих написів нотаріусів, вчинених на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріально.

Разом з тим, з наданих матеріалів виконавчого провадження встановлено, що кредитний договір від 27.09.2018, на підставі якого було вчинено виконавчий напис, не був нотаріально посвідчений.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є верховенство права ( ч. 1, 2, п.1 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 1, 2, 3 та 4 ст. 10 ЦПК України).

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).

Венеціанська комісія у своїй доповіді від 04 квітня 2011 року "Верховенство права" вказала, що правова визначеність є елементом верховенства права та є істотно важливою для питання довіри до судової системи. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону легко доступним, закон має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку. Як вказав Європейський Суд у рішенні по справі «Ольссон проти Швеції», норма національного закону не може розглядатися як право, якщо її не сформульовано з достатньою точністю так, щоб громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями, до певної міри передбачити наслідки своєї поведінки. Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін). Окрім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).

Вимога щодо «якості закону» та обов`язок суду застосувати найбільш сприятливий для особи спосіб тлумачення закону, який не відповідає визначеним критеріям якості закону, ґрунтуються передусім на положеннях ч. 1 ст. 57 Конституції України, яка встановлює, що «кожному гарантується право знати свої права і обов`язки». Із цієї конституційної норми відомо те, що у випадку встановлення судом того факту, що закон сформульований у спосіб, який не дозволяє особі знати свої права і обов`язки, застосування (тлумачення) такого закону повинно відбуватися судом на користь особи, яку позбавили (звузили) на підставі цього закону певного права або встановили (розширили) для неї нові обов`язки.

Суд зауважує, що процитовані вище законодавчі зміни до положень Закону № 1404-VIII слід тлумачити і застосовувати у системному зв`язку із вищезгаданою практикою Європейського Суду з прав людини, дотриманням принципів розумності та справедливості.

З урахуванням зазначеного, суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку про відсутність правових підстав для прийняття рішення про заміну стягувача у даному виконавчому провадженні.

Такий висновок суду грунтується на необхідності неухильного дотримання принципів верховенства права, розумності та спраедливості, позаяк встановлення законом заборони у період дії воєнного стану примусово виконувати виконавчі написи нотаріусів з подальшим встановленням законом заборони відкривати виконавчі провадження на підставі виконавчих написів нотаріусів, вчинених на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріально, свідчить про відсутність правових підстав вчиняти дії та приймати рішення, спрямовані на виконання такого виконавчого напису, в тому числі, у виконавчому провадженні, відкритому до набрання чинності зазначеними змінами.

Протилежне тлумачення закону призвело б до необгрунтованого та безпідставного звуження прав осіб, які є боржниками у виконавчих провадженнях, відкритих до набрання чинності зазначеними змінами та неоднакового застосування положень закону.

З урахуванням вищенаведеного, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну стягувача із Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (, м. Київ, вул. Харківське шосе, 201/203, 2-А, офіс 602, 02121) у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису № 9088, вчиненого 03.07.2020 приватним нотаріусом Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

На підставі викладено, керуючись ст. 442 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Новосанжарський районний суд Полтавської області.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.

Повний текст ухвали виготовлено 28 травня 2024 року.