Справа №295/4031/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі: судді Кузнєцова Д.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» про визнання рахунка недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1960 року проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я якої оформлено газовий особовий рахунок № НОМЕР_1 , однак остання ніколи не підписувала і не подавала жодних документів та заяв на приєднання до договорів про розподіл та постачання природного газу до вказаного будинку. Як слідує зі змісту позову, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла та 01.03.2023 року вказаний особовий рахунок було переоформлено на позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину. За словами позивача, 16.03.2021 року ОСОБА_2 отримала від відповідача рахунок від 07.03.2021 року щодо плати за розподіл (доставку) природного газу за березень 2021 року, в якому належним чином зазначені показання лічильника станом на 01.02.2021 року (1 710,34 м?) і станом на 01.03.2021 року (1 634 м?) та зазначено різницю показань лічильника (- 76,34 м?), також в нижній частині рахунку вказано обсяг спожитого газу в лютому 2021 року в розмірі мінус 76,93 м?. Одночасно 16.03.2021 року споживач ОСОБА_2 отримала від відповідача інший рахунок від 07.03.2021 року щодо плати за спожитий природний газ за лютий 2021 року, в якому не зазначено вищевказаний обсяг спожитого газу (мінус 76,93 м?), але вказано вигадану відповідачем суму до сплати за фактично неспожитий газ в розмірі 699,07 грн. На переконання позивача, даний рахунок відповідача від 07.03.2021 року щодо плати за спожитий природний газ за лютий 2021 року фактично є підробленим документом та є недійсним на підставах, встановлених законом, оскільки відповідач шляхом обману нарахував споживачу ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 699,07 грн. до сплати за спожитий газ, якого споживачі не споживали. Як фактичний споживач природного газу у вказаному будинку з 1990 року і як спадкоємець споживача ОСОБА_2 з 24.10.2021 року позивач заперечує дійсність рахунку відповідача від 07.03.2021 року № щодо нарахування споживачу ОСОБА_2 плати за спожитий природний газ за лютий 2021 року в розмірі 699,07 грн., у зв`язку із чим просить визнати його недійсним з моменту вчинення.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 25.03.2024 року позовну заяву у даній справі прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначено, що ТОВ «Житомиргаз Збут» з 01.05.2022 року не здійснює постачання природного газу побутовим споживачам, договірні відносини з постачання природного газу між товариством з однієї сторони як постачальником природного газу та побутовими споживачами з другої сторони з указаного часу фактично припинені. За адресою газопостачання: АДРЕСА_1 станом на 01.05.2022 року особовий рахунок № НОМЕР_2 було відкрито на ім`я ОСОБА_2 . Зазначений рахунок на іншу особу, у тому числі на ім`я ОСОБА_1 , під час ліцензійної діяльності ТОВ «Житомиргаз Збут» з постачання природного газу побутовим споживачам не переоформлювався. Отже, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що він є споживачем послуг з постачання природного газу та що ним був укладений договір з відповідачем щодо надання таких послуг, а тому позовна вимога ОСОБА_1 є безпідставною. Крім того, на думку представника, позивач є особою, якій не належить право вимоги за пред`явленим позовом, а отже ОСОБА_1 є неналежним позивачем. Станом на 01.05.2022 року за особовим рахунком ОСОБА_2 № НОМЕР_1 обліковувалась заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 6 002,32 грн. Вказана заборгованість 30.11.2023 року повністю погашена перед ТОВ «Житомиргаз Збут» ОСОБА_3 у добровільному порядку.

У відповіді на відзив, яку позивач назвав поясненням щодо відзиву на позовну заяву, ОСОБА_1 звертав увагу суду на те, що відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували законність оспорюваного рахунку. Не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність письмових договірних відносин між матір`ю ОСОБА_2 і відповідачем, і які б підтверджували законність оформлення рахунків № НОМЕР_1 на ім`я споживача.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши надані позивачем докази, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 5), на яку було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Остання обставина як визнається сторонами, так і підтверджується рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 17.05.2023 у справі №286/747/22 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Житомиргаз Збут» про визнання необґрунтованою суми плати за спожитий природний газ.

За лютий 2021 року ОСОБА_2 було нараховано плату за спожитий природний газ в сумі 699,07 грн. (а.с. 9).

Як слідує з відповіді АТ «ОГС «Житомиргаз» від 10.03.2023 року на підставі заяви-приєднання до договору розподілу та свідоцтва на спадщину за №1-179 від 26.01.2023 року особовий рахунок НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 переоформлено на ім`я ОСОБА_1 з 01 березня 2023 року (а.с. 7).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 17.05.2023 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «Житомиргаз Збут» про визнання необґрунтованою суми плати за спожитий природний газ відмовлено . Предметом спору у справі була сума плати за спожитий природний газ по особовому рахунку № НОМЕР_1 за лютий 2021 року в розмірі 699,07 грн.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

З цього слідує, що порушене цивільне право чи цивільний інтерес підлягають захисту і у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Предметом спору в даній справі є рахунок-квитанція від 07 березня 2021 року, виписаний на ім`я ОСОБА_2 відповідачем для оплати за спожитий природний газ за лютий 2021 року, який позивач просить визнати недійсним на підставі статтей 203 та 215 ЦК України, тобто з тих підстав, які встановлені законом для визнання недійсними правочинів.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої, шостої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин - це вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи, і за цією ознакою правочин відрізняють від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають в силу закону незалежно від волі його суб`єктів.

Отже, рахунок-квитанція не є правочином, а лише платіжним документом, який містить інформацію про вартість наданих споживачу послуг за певний період, з якою споживач може погоджуватись і як наслідок сплатити вказану у квитанції суму, або ж не погоджуватись, - сплативши лише ту суму, яку він вважає правильною, а вже при вирішенні спору, якщо такий виникне між сторонами, про стягнення заборгованості за надані послуги споживач має право заперечувати проти суми боргу, обґрунтовуючи правильність свого розрахунку.

Тобто, рахунок-квитанція від 07 березня 2021 року є лише фіксацією нарахувань за спожитий природний газ та письмово оформленим підтвердженням договірних відносин між абонентом та ТОВ «Житомиргаз Збут».

З цього приводу суд зважує на висновки, що були неодноразово викладені у постановах Верховного Суду, а саме про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним на підставі частини статтей 203, 215, 230 ЦК України рахунку від 07 березня 2021 року про плату за спожитий природний газ за лютий 2021 року не можуть підлягати до задоволення, оскільки є безпідставними і не можуть бути задоволені в обраний позивачем спосіб.

Подібні за змістом висновки містяться в постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі справа № 456/4002/15-ц (провадження № 61-32077св18), які суд зобов`язаний врахувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин згідно з ч. 4 ст. 263 КПК України.

Стосовно порушених позивачем питань у доданому до позовної заяви клопотанні від 15.03.2024 про застосування окремих положень певних нормативно-правових актів, письмових поясненнях щодо права на справедливий суд від 10.05.2024, заяві-попередження (щодо принципу верховенства права) від 13.05.2024 та заяві щодо застосування обману відповідачем від 20.05.2024 суд вважає за доцільне апелювати до статті 264 ЦПК України, якою передбачений перелік питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Зокрема, суду належить дати відповідь на питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України»).

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 3, 10-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 24.05.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут», місцезнаходження: м. Житомир, майдан Перемоги, 10; .

Суддя