Провадження № 2/522/357/24
15 травня 2024 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
за участю секретаря - Звонецької І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів
Позивачка звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачки з відповідачем народилась донька ОСОБА_3 . Позивачка з відповідачем разом не проживають. Відповідач є громадянином Туреччини і там проживає. Відповідач, протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, байдужий до виховання дитини, не приймає ніякої участі в її житті.
Позивачка зазначає, що відповідач інтересу до доньки не проявляє, не надає жодної не лише матеріальної допомоги на утримання дитини, а й людської моральної підтримки. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться її станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовкою до самостійного життя.
Позивачка вказує, що відповідач будучи достеменно обізнаним про факт нанесення ракетних ударів по м. Одеса з боку збройних сил держави-агресора, жодного разу навіть не зателефонував і не пересвідчився в здоров`ї своєї дитини.
Жодних перешкод відповідачу в спілкуванні з дитиною вона не створює, судові спори з приводу встановлення місця проживання дитини, надання права на спілкування з дитиною між сторонами відсутні.
Також просила врахувати те, що 25.10.2022 року, вона уклала шлюб з ОСОБА_4 , громадянином США, який фактично виконує обов`язки батька доньки.
У зв`язку з цим позивачка просить суд позбавити ОСОБА_5 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_5 на користьпозивачки аліменти на утримання доньки.
Ухвалою суду від 08 січня 2024 року провадження по справі відкрито та вирішено проводити її розгляд в загальному позовному порядку.
Разом з відкриттям провадження також задоволено клопотання позивачки про витребування доказів, а саме витребувано з Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування (Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради) висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України, громадянином Туреччини ОСОБА_5 із зазначенням дат в`їзду та виїзду в Україну за період з 01.01.2022 року по 12.12.2023 року.
06 лютого 2024 року до матеріалів справи доєднано інформацію щодо перетинання відповідачем державного кордону України, в період з 01.01.2022 по 12.12.2023.
Ухвалою суду від 28 березня 2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
До матеріалів справи доєднано Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.
У судове засідання призначене на 15 травня 2024 року, з`явився представник позивачки - адвокат Коновалов Д.Ю. та представник третьої особи Органу опіки та піклування - Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.
Представник позивача вказав, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідає інтересам дитини, адже відповідач виїхав за межі України, не проявляє інтерес до життя дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивачка уклала шлюб з іншим чоловіком, який фактично виконує обов`язки батька дитини та надав свою згоду на усиновлення ОСОБА_3 .
Представник третьої особи Органу опіки та піклування - Приморської районної адміністрації Одеської міської ради підтримав позов в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, причина неявки суду не відома. Відзиву на позов до суду не надходило, тому з урахуванням ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов ухвалив слухати справу в порядку заочного розгляду згідно зі ст.ст. 280-281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Представник позивачки та представник третьої особи Органу опіки та піклування - Приморської районної адміністрації Одеської міської ради проти заочного розгляду справи судом не заперечували.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що у позивачки з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 3600.
З наданої Дмитрівським ліцеєм з дошкільним відділенням, початковою школою та гімназією ім. С.С.КУРОГЛО Городненської сільської ради Болградського району Одеської області характеристики № 182 від 19.09.2023 вбачається, що відповідач заходи закладу дошкільної освіти не відвідував. Участь у житті дитини (зі слів матері ) не приймає. Не цікавився життям, успіхами дитини в дитячому садку.
Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї від 07.12.2023 року вбачається, що дитина проживає разом з позивачкою.
02 березня 2022 року відповідач виїхав за межі України, що підтверджено витягом про перетин державного кордону наданим Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 01.02.2024 року.
Згідно письмових пояснень сусідів позивачки вбачається, що відповідач з донькою не спілкується, допомоги не надає.
25 жовтня 2022 року, відповідачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , громадянином США, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Малиновським відділом ДРАЦС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління, актовий запис № 2681.
Відповідно до Висновку органу опіки та піклування від 23.04.2024 року № А-98 вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з позовної заяви, пояснень представника позивачки та досліджених судом наявних у справі документів, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи та уваги, не цікавиться її життям. Доказів щодо спростування зазначених фактів суду не надано.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Положеннями ст.164 СК України, передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»).
У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Виходячи з наведеного судом встановлено, що відповідач, вихованням та утриманням своєї дитини не займається, її життям та здоров`ям не цікавиться. Підстави позову відповідають вимогам норм права, на які посилається позивач під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується дослідженими доказами. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем відносно дитини.
Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про застосування крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав відповідача, у відношенні його малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовився від їх виконання.
Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів, суд прийшов до наступного.
Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В силу вимог ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина.
Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною першою статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Позивачка у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів останнього з дати подання позову до набуття малолітньою донькою ОСОБА_3 повноліття.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи безумовний обов`язок відповідача утримувати доньку до досягнення нею повноліття, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання малолітньої доньки.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст. ст.12,13,76,77,141,259,263,264,265,268,272,273 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , (останнє відоме місце проживання на території України: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Туреччини: НОМЕР_1 , виданий 28.03.2012 року) батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , (останнє відоме місце проживання на території України: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Туреччини: НОМЕР_1 , виданий 28.03.2012 року) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ( аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів ОСОБА_8 з дати подання позову, тобто з 28.12.2023 року до набуття ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 28.05.2024 року.
Суддя А.В. Науменко