Справа № 375/1566/23
Рішення

Іменем України

"10" травня 2024 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кириченка В.І.

при секретарі Марчук Н.М. з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась 26.09.2023 року до суду з позовом та просила усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_4 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Мотивувала позов тим, що згідно договору купівлі-продажу будинку від 19.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області Митрофановою Л.П. за № 1882 ОСОБА_1 (далі - Позивач) за власні кошти був придбаний житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Починаючи з грудня 2012 року по 11.03.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (далі - Відповідач) проживали спільно у вказаному вище будинку, без реєстрації шлюбу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Таким чином, спірний будинок, який придбаний за кошти моєї матері та до того як ми з ОСОБА_4 почали разом проживати є моєю особистою приватною власністю.

З часом наші з ОСОБА_4 стосунки почали псуватися і з 11.03.2023 року сторони спору проживають окремо. Тільки Відповідач проживає в належному на праві власності будинку, а позивач разом зі своїм сином вимушено переїхала проживати до своєї матері в АДРЕСА_2 , де проживаю і дотепер.

Під час спільного проживання з Відповідачем через його протиправну поведінку їй неодноразово доводилося викликати працівників поліції, а саме:

- 14.07.2022 року повідомлення зі служби 102 про те, що співмешканець ОСОБА_4 протягом 15 хв. із будинку викрав холодильник, мікрохвильову піч, електродуховку, витяжку.

16.07.2022 року повідомлення зі служби 102 про те, що на протязі двох днів з будинку вкрали всю техніку, підозрює колишнього співмешканця ОСОБА_4 в якого були ключі від будинку.

11.03.2023 року повідомлення зі служби 102 про те, що буянить та словесно погрожує співмешканець. При цьому ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння та почав ображати позивача . Працівники поліції зафіксували факт домашнього насилля та запропонували їй тимчасово переїхати в інше, безпечне місце. Відповідачу був винесений терміновий заборонний припис, який ним не виконувався і їй знову довелося звертатися до працівників поліції.

- 27.03.2023 року повідомлення зі служби 102 про те, що співмешканець ОСОБА_4 щойно пробив колеса в автомобілі Таврія пікап НОМЕР_1 .

- 28.03.2023 року надійшла заява ОСОБА_1 про те, що колишній співмешканець ОСОБА_4 без відома взяв заявниці печать підприємця, ліцензію аграрної політики та продовольства України на торгівлю пестицидами та агрохімікатами.

- 06.04.2023 року надійшла заява ОСОБА_1 про те, що колишній співмешканець ОСОБА_4 не виконує рішення Кагарлицького районного суду від 03.04.2023 року, а саме: порушує обмежувальний захід обмежувального припису-заборону перебувати в місці проживання та реєстрації заявниці в м. Кагарлик.

- 06.04.2023 року повідомлення зі служби 102 про те, що колишній співмешканець ОСОБА_4 агресивно поводиться, не впускає заявницю додому.

- 11.04.2023 року повідомлення зі служби 102 про те, що колишній співмешканець ОСОБА_4 відмовляється покидати будинок, змінив замки.

З 11.03.2023 року вона не має доступу до свого власного житла.. Відповідач весь час, коли вона має намір потрапити до належного їй будинку чинить перешкоди, змінивши замки у вхідних дверях та не дозволяючи взяти навіть її особисті речі.

02.08.2023 року вона в черговий раз хотіла потрапити до свого помешкання. Разом з нею був її брат - ОСОБА_5 . ОСОБА_4 знову не впустив її до будинку, замкнувшись з середини. Обійшовши двір та господарські будівлі, вона виявила зникнення 2 тримерів, мотоблока, генератора бензинового, насосної станції. З літньої кухні зникли телевізор, холодильник, 2 електросушарки для фруктів, посуд та інші речі.

На горищі зникли банки для консервації та пластикові одноразові контейнери для вирощування фруктів та овочів. Через вікно будинку вона побачила, що відсутня морозильна камера, що дає зробити висновок про викрадення й інших побутових речей з мого власного будинку.

До того ж, вона займалася підприємницькою діяльністю та здійснювала роздрібну торгівлю пестицидами та аргохімікатами. Для цього вона придбала в борг товари на суму 94 849, 50 грн, які знаходяться в її будинку та які Відповідач їй не віддає, тим самим позбавляючи її можливості заробляти собі та сину кошти для життя.

Варто зауважити, що мешкаючи тимчасово за іншою адресою, їй, як власниці будинку АДРЕСА_1 доводиться сплачувати комунальні послуги, якими користується одноособово Відповідач, що покладає на неї додаткові фінансові витрати та ставити мене у вкрай скрутне матеріальне становище.

Таким чином, всі викладені нею факти та обставини свідчать про перешкоджання ОСОБА_4 у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Всі вжиті нею заходи, а саме: численні звернення до працівників поліції, суду не виправили поведінку Відповідача щодо неї, а її порушені права так і не були відновлені, що стало причиною звернення до суду з даною позовною заявою.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно дост. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як зазначено в ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Норми частини 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно дост. 150 Житлового кодексуУРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Таким чином, перебування у належному їй житловому будинку ОСОБА_4 порушує її право власності на вказаний будинок та перешкоджає у здійсненні права користування ним для особистого проживання та проживання її сина.

Іншого власного житла вона не має, натомість Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , де має законне право на проживання.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідач, починаючи ще з 2022 року постійно порушує правила співжиття разом з ним, зчиняє сварки та конфлікти, погрожує їй, псує її майно, користується її об`єктивною відсутністю в будинку та зухвало викрадає належні їй речі, а помінявши вхідні замки в будинку, він фактично позбавив її права власності, змусивши шукати прихистку для себе та свого сина у родичів, що робить неможливим подальше спільне проживання у належному їй будинку з відповідачем .

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов 'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з абзацом 1 статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина четверта статті 41 Конституції України).

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З приводу застосування ст. 391 Цивільного кодексу України у прийнятій по аналогічній справі постанові Верховного Суду від 21.09.2020 р. у справі № 676/6274/17 зазначено, що наведена норма права визначає право власника, в тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб будь- яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також: не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та' розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом виселення.

В постанові Верховного Суду від 07.03.2018 р. у справі № 677/1656/15-ц, зазначено, що норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких-осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (постанова Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).

Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

На основі вищевикладеного, вона вважає є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла, тому знаходження Відповідача в належному їй будинку без законних підстав створює для неї перешкоди як його законному власнику у користуванні житловим будинком для особистого проживання, а тому ОСОБА_4 слід виселити з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Представник позивача адвокат Босенко Ю.Г. позов підтримав з вказаних вище підстав. Позивач ОСОБА_1 позов підтримала і доповнила, що відповідач виселився з її будинку 27 листопада 2023 року і забрав своє майно а також належні їй вхідні двері та профнастил з криші житлового будинку а також паркан. Відповідно до відомостей з камер відеоспостереження після вказаної дати відповідач двічі приїжджав у березні - квітні 2024 року і дивився в подвір`я та не заходив на територію домогосподарства.

Представник відповідача адвокат Клапчук Ф.П. в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що відповідач виселився з будинку позивача перед подачею позову позивачем у вересні 2023 року і забрав своє майно. Відповідач проживає за місцем реєстрації свого місця проживання в будинку батьків.

Також подано відзив згідно якого Відповідач не погоджується з доводами, викладеними в позовній заяві та вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Дійсно, з грудня 2012 року по 11.02.2023 року Позивач і Відповідач проживали спільно однією сім`єю у житловому будинку за. адресою АДРЕСА_1 . Протягом останнього року відносини між Позивачем і Відповідачем суттєво погіршилися, внаслідок чого вони стали проживати окремо.

На підгрунті неприязних відносин Позивач почала звертатися зі скаргами на Відповідача в поліцію та до суду:

За заявою Позивача Кагарлицьким районним судом Київської області була відкрита: справа № 368/356/23 про видачу щодо Відповідача обмежувального припису.При розгляді зазначеної справи судом Відповідач присутній не був та не встиг подати до суду свої заперечення, внаслідок чого Кагарлицьким районним судом Київської області було видано обмежувальний припис щодо Відповідача .Постановою Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року, скаргу Відповідача визнано обгрунтованою та рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 квітня 2023 року скасовано. У задоволенні заяви Позивача про видачу обмежувального припису відмовлено.

Звернення Позивача до поліції не підтверджують факту вчинення Відповідачем будь-яких правопорушень, оскільки жодних постанов про визнання його винним не виносилося.

Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення, доки її вина не буде встановлена згідно із законом. Отримуючи звернення від громадян, відділ поліції, як правоохоронний орган та орган загальної превенції, зобов`язаний зафіксувати таке звернення та належним чином на нього відреагувати. Проте, якби в діях Відповідача справді вбачалися ознаки адміністративних чи кримінальних правопорушень, то відносно нього було б вжито заходів щодо притягнення його до відповідальності згідно з законом. Звертаючись до суду з позовом Позивач посилається на неналежну поведінку Відповідача, зокрема розкрадання її майна. Позивач не надала належних і допустимих доказів встановлення вини Відповідача у вчиненні крадіжки.

Так само як і немає жодних підтверджень проживання Відповідача у будинку в АДРЕСА_1 , оскільки за вказаною адресою Відповідач не проживає.

Відповідно до ч. З ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не проживає у зазначеному будинку, то підстави для задоволення позову відсутні у зв`язку з відсутністю самого предмету спору (факту проживання Відповідача у будинку Позивача у АДРЕСА_1 ).

Судом встановлено слідуюче.

Згідно договору купівлі-продажу будинку від 19.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області Митрофановою Л.П. за № 1882 ОСОБА_1 (далі - Позивач) за власні кошти був придбаний житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Починаючи з грудня 2012 року по 11.02.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (далі - Відповідач) проживали спільно у вказаному вище будинку, без реєстрації шлюбу. Станом на 12.09.2023 року у вказаному будинку проживав тільки відповідач згідно підтвердження депутатом міської ради ОСОБА_6 .

Позивач почала звертатися зі скаргами на Відповідача в поліцію та до суду.

14.07.2022 року повідомлення зі служби 102 про те, що співмешканець ОСОБА_4 протягом 15 хв. із будинку викрав холодильник, мікрохвильову піч, електродуховку, витяжку.

16.07.2022 року повідомлення зі служби 102 про те, що на протязі двох днів з будинку вкрали всю техніку, підозрює колишнього співмешканця ОСОБА_4 в якого були ключі від будинку.

11.03.2023 року повідомлення зі служби 102 про те, що буянить та словесно погрожує співмешканець. При цьому ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння та почав ображати позивача . Працівники поліції зафіксували факт домашнього насилля та запропонували їй тимчасово переїхати в інше, безпечне місце. Відповідачу був винесений терміновий заборонний припис, який ним не виконувався і їй знову довелося звертатися до працівників поліції.

- 27.03.2023 року повідомлення зі служби 102 про те, що співмешканець ОСОБА_4 щойно пробив колеса в автомобілі Таврія пікап НОМЕР_1 .

- 28.03.2023 року надійшла заява ОСОБА_1 про те, що колишній співмешканець ОСОБА_4 без відома взяв заявниці печать підприємця, ліцензію аграрної політики та продовольства України на торгівлю пестицидами та агрохімікатами.

- 06.04.2023 року надійшла заява ОСОБА_1 про те, що колишній співмешканець ОСОБА_4 не виконує рішення Кагарлицького районного суду від 03.04.2023 року, а саме: порушує обмежувальний захід обмежувального припису-заборону перебувати в місці проживання та реєстрації заявниці в м. Кагарлик.

- 06.04.2023 року повідомлення зі служби 102 про те, що колишній співмешканець ОСОБА_4 агресивно поводиться, не впускає заявницю додому.

- 11.04.2023 року повідомлення зі служби 102 про те, що колишній співмешканець ОСОБА_4 відмовляється покидати будинок, змінив замки.

За заявою Позивача Кагарлицьким районним судом Київської області була відкрита: справа № 368/356/23 про видачу щодо Відповідача обмежувального припису.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року, скаргу Відповідача визнано обгрунтованою та рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 квітня 2023 року скасовано. У задоволенні заяви Позивача про видачу обмежувального припису відмовлено.

Щодо звернень Позивача до поліції, то зазначені звернення жодним чином не підтверджують факту вчинення Відповідачем будь-яких правопорушень, оскільки жодних постанов про визнання його винним не виносилося.

Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення, доки її вина не буде встановлена згідно із законом. Отримуючи звернення від громадян, відділ поліції, як правоохоронний орган та орган загальної превенції, зобов`язаний зафіксувати таке звернення та належним чином на нього відреагувати. Проте, якби в діях Відповідача справді вбачалися ознаки адміністративних чи кримінальних правопорушень, то відносно нього було б вжито заходів щодо притягнення його До відповідальності згідно з законом. Проте, як зазначалося вище, жодних правопорушень Відповідач не вчиняв та будь-які рішення про визнання його винним у вчиненні адміністративних чи кримінальних правопорушень і притягнення його до відповідальності відсутні.

При цьому, звертаючись до суду з позовом у даній справі Позивач посилається на неналежну поведінку Відповідача, зокрема самовільне захоплення ним будинку Позивача та розкрадання її майна. Разом з тим, жодних доказів такої поведінки Позивач не надає.

Відповідно до ч. З ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно; до ч.І, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, наі які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених чим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З`ясування: фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням; критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 89 ЦПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний. Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок пропонування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічні: висновки містяться в постановах Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 905/2382/17, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як зазначено в ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Норми частини 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Надані позивачем докази не підтверджують, що Відповідач постійно порушує правила співжиття , зчиняє сварки та конфлікти, погрожує позивачу, псує її майно, викрадає належні їй речі, поміняв вхідні замки в будинку. Відповідач не проживає у зазначеному будинку на час розгляду справи в суді так як добровільно виселився з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з переїздом на інше постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_3 .

За вказаних обставин відмовити в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.316 ч.1,317,319 ч.1, 321 ч.1, 383 ч.1, 406 ч.2 ЦК України, ст.12, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд,-

Вирішив :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Кагарлицький районний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273, 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 20 травня 2024 року.

Суддя В.І. Кириченко