Єдиний унікальний номер 719/189/23
Номер провадження 2/719/38/23
28 травня 2024 року м. Новодністровськ
Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:
судді Луців О.В.,
за участю секретаря Скрипник Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новодністровськ, Чернівецької області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
27 березня 2023 року в суд надійшла позовна заява АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 713 024,89 грн. та судових витрат в сумі 10 695,37 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17.12.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит №224 від 02.04.2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем на користь ПАТ «Альфа-Банк».
Також, 02.04.2007 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №224. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору банк зобов?язувався надати боржнику кредит у сумі 20 000,00 дол.США, а відповідач - повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. Кредитор свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачеві кредит у 20 000,00 дол. США, однак відповідач свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконував належним чином, внаслідок чого рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 23.07.2014 року було стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 02.04.2007 року в сумі 158461,68 грн. та судові витрати.
12.08.2022 року позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» та внесенні відповідні зміни до відомостей про юридичну особу в ЄДРПОУ.
Внаслідок порушення умов Договору від 02.04.2007 року у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, яка складається з суми заборгованості за ставкою 24% на кредитну заборгованість по тілу кредиту - 283 725,34 грн., суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість по відсотках, комісіях, пені - 1 163,84 грн., суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість по тілу кредиту 413 203,93 грн. та заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість по відсотках, комісіях, пені 14 931,78 грн. З огляду на зазначене, просить стягнути з відповідача заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у сумі 713 024,89 грн. і судові витрати у розмірі 10 695,37 грн.
06 червня 2023 року було винесено заочне рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області у справі №719/553/21, позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено частково та стягнуто загальну заборгованість в сумі 593365,35 грн.
29 січня 2024 року в суд надійшла заява від представника відповідача адвоката Новікова Олександра Павловича про перегляд заочного рішення.
В обґрунтування заяви адвокат Новіков О.П. вказав, що 21.07.2021 року приватним виконавцем Кондрюком К.О. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо виконання рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 23.07.2014 року у зв`язку із повною сплатою заборгованості. Відтак, представник відповідача вважав безпідставним нарахування позивачем заборгованості в порядку ст..625 ЦК України.
До заяви про перегляд заочного рішення була додана постанова приватного виконавця Кондрюка К.О. про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, фактичного виконання в повному обсязі рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 23.07.2014 року згідно з виконавчим документом.
При цьому, суд звертає увагу, що на момент ухвалення заочного рішення ні представнику позивача, ні суду не було відомо про існування вищенаведеної постанови приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 21.07.2021 року.
Враховуючи вищенаведені обставини, зокрема наявність постанови про закінчення виконавчого провадження з підстав повного виконання рішення, 06 лютого 2024 року ухвалою Новодністровського міського суду Чернівецької області було скасовано заочне рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 06.06.2023р. по справі №719/189/23 і призначено справу до підготовчого засідання.
06 березня 2024 року представник позивача подав клопотання про долучення доказів, а саме копії постанови приватного виконавця від 06.03.2024 року про скасування процесуального документу, а саме постанови постанови приватного виконавця Кондрюка К.О. про закінчення виконавчого провадження від 21.07.2021 року, без жодного обгрунтування та мотивації.
Варто зауважити, що постанова приватного виконавця Кондрюка К.О. про скасування своєї ж постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.07.2021 року з`явилась 06 березня 2024 року (тобто через 2 роки і 7 місяців) тільки після того як представник банку почав з`ясовувати причини винесення постанови приватним виконавцем про закінчення виконавчого провадження.
Окрім того, із матеріалів виконавчого провадження №60507841 як в письмовій формі, так і тих, що містяться в АСВП, не вбачається жодних доказів направлення сторонам виконавчого провадження постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.07.2021 року, так як сам факт наявності супровідних листів в матеріалах виконавчого провадження не свідчить про направлення процесуальних документів учасникам провадження.
Вищенаведені обставини дають суду підстави для висновку про те, що помилка приватним виконавцем Кондрюком К.О. була виявлена через 2 роки і 7 місяців лише в результаті перегляду судом заочного рішення і цілком очевидно не була б усунута, якби представник банку не порушив би дане питання.
Слід звернути увагу, що з 21 липня 2021 року по 06 березня 2024 року приватним виконавцем Кондрюком К.О. через винесену ним постанову про закінчення виконавчого провадження не вчинялось жодних дій на примусове виконання рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 23.07.2014 року, хоча заборгованість за вищевказаним рішенням суду продовжувала існувати, внаслідок чого позивачем нараховувались відповідачу відсотки та інфляційні витрати в порядку ст. 625 ЦК України.
На думку суду, така бездіяльність приватного виконавця, спричинена його ж протиправним рішенням, порушила інтереси не лише стягувача банку, але і боржника відповідача, за рахунок доходів та майна якого могло бути виконано повністю чи частково рішення суду від 23.07.2014 року і нараховано менше платежів в порядку ст. 625 ЦК України, з огляду на той факт, що згідно матеріалів ВП № 60507841 ОСОБА_1 мав рухоме майно, на яке було накладено арешт приватним виконавцем Кондрюком К.О., зокрема легковий автомобіль.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України Про виконавче провадження).
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону України Про виконавче провадження).
За змістом ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
У відповідності до ч.1, п.1 ч.2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Положенням статтей 11, 13 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частинами 1, 2 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).
Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.
Оскільки п.1 ст.6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду однієї зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.97, у справі "Бурдов проти Росії" (Buurdov v. Russia) від 07.05.2002, "Ясюнієне проти Литви" (Jasiniene v. Lithuania) від 06.03.2003).
За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").
Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення у справі "Фуклев проти України" від 07.06.2005).
Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії").
Оскільки п.1 ст.6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.
У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів вжити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, передбачених параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
В пункті 15 постанови Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі №923/182/13-г суд виклав правову позицію, відповідно до якої суд має враховувати, що відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 901/2028/13 та від 14.06.2018 у справі №922/4575/16.
Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").
У рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст. 1 Першого протоколу.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Суд також постановив, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту (п. 4 резолютивної частини рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України").
Отже, тривале невиконання або несвоєчасне виконання національних судових рішень, за виконання яких Україна несе відповідальність, є структурною та системною проблемою, яку визначено в пілотному рішенні Європейського суду з прав людини, і запровадження ефективних засобів юридичного захисту стосовно відповідних порушень є прямим обов`язком держави.
Таким чином, виходячи з практики з Європейського суду з прав людини держава відповідальна за виконання рішення, ухваленого на користь стягувача у цій справі. Тривале невиконання рішення та відсутність засобів захисту прав стягувача на національному рівні спричиняє порушення параграфу 1 ст. 6 і 13 Конвенції та ст. 1 Протоколу №1.
Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконання або надмірно його затримувати, а держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.
Відтак, слід керуватися інтересами стягувача, оскільки стягувач вправі очікувати від держави вчинення всіх дій, які б наближали його до виконання судового рішення. У цьому сенсі наявність невиконаного судового рішення не вселятиме стягувачеві надію, що Україна, як держава робить усе, аби наблизити стягувача до бажаної ним законної мети - виконання судового рішення, як стадії реалізації права стягувача на справедливий суд у розумінні Конвенції.
У відповідності до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами.
Згідно зі п.9 ч. 1, ч.2-3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-18, 19-1 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Під час повторного розгляду цивільної справи за позовною заявою АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в судовому засіданні представник банку повідомив, що приватний виконавець Кондрюк К.О. має намір звернутись до суду для повернення йому оригіналу виконавчого листа №719/327/14-ц від 06.04.2015 року, щоб надалі примусово виконувати рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 23.07.2014 року.
Так, 02 квітня 2024 року судом було з`ясовано, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 21.07.2021 року разом з оригіналом виконавчого листа №719/327/14-ц від 06.04.2015 року в порушення строків, передбачених ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», була направлена суду не на наступний день - 22 липня 2021 року, а лише через 1 рік і 7 місяців, а саме 20 лютого 2023 року.
08 квітня 2024 року приватний виконавець Кондрюк К.О., посилаючи на постанову від 06.03.2024 року про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.07.2021 року, звернувся до Новодністровського міського суду Чернівецької області про повернення йому оригіналу виконавчого листа №719/327/14-ц від 06.04.2015 року.
Однак судом, було відмовлено виконавцю у задоволенні вищенаведеної заяви через невідповідність її вимогам ст. 40, 41 Закону України «Про виконавче провадження», про що письмово повідомлено ОСОБА_2 у відповіді від 09.04.2024 року.
Так, відповідно до положень ст. 40-41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.
Отже, згідно положень ч.1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець Кондрюк К.О. зобов`язаний був не пізніше 07 березня 2024 року винести постанову про відновлення виконавчого провадження, без існування якого суд не вправі повернути оригінал виконавчого листа.
Однак, ні на момент звернення із заявою від 08.04.2024 року, ні на дату ухвалення судом рішення по справі, зокрема, 28 травня 2024 року, виконавче провадження так і не відновлене.
При цьому, про імператив винесення вищевказаної постанови про відновлення виконавчого провадження приватний виконавець був не тільки повідомлений судом у відповіді від 09.04.2024 року на подану ним заяву, але й зобов`язаний бути обізнаний в силу вимог до його професійності.
Таким чином, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець Кондрюк К.О. не вчиняє жодних дій для відновлення виконавчого провадження для вжиття відповідних заходів з метою примусового виконання рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 23.07.2014 року, що має наслідком порушення прав та інтересів стягувача.
При цьому, як вбачається із матеріалів виконавчого провадження №60507841, що містяться в АСВП, не дивлячись на те, що дане виконавче провадження не відновлене і у приватного виконавця відсутній оригінал виконавчого листа №719/327/14-ц від 06.04.2015 року, який на сьогоднішній день знаходиться в суді, приватний виконавець Кондрюк К.О. вчиняє дії на примусове стягнення заборгованості шляхом витребування банківської інформації стосовно ОСОБА_1 , зокрема, наявності у нього відкритих рахунків у деяких банківських установах України.
Так, 09 березня 2024 року, 30 березня 2024 року та 14 травня 2024 року приватний виконавець направив запити на отримання інформації, що становить банківську таємницю, до відповідних банків стосовно ОСОБА_1 щодо наявності та/або стану рахунків/електронних гаманців боржника.
Такі дії приватного виконавця Кондрюка К.О. грубо порушують вимоги чинного законодавства не лише у відносинах виконання рішення суду, але і захисту персональних даних боржника, так як інформація, яку витребовує виконавець, є інформацією з обмеженим доступом та отримується ОСОБА_2 без належної правової підстави, зокрема, оригіналу виконавчого листа та постанови про відновлення виконавчого провадження, а відтак має ознаки зловживанням виконавцем своїми службовими повноваженнями.
Окрім того, варто додати, що під час розгляду вищевказаної цивільної справи з`ясувалось, що кількість матеріали виконавчого провадження, які містяться в АСВП, та матеріалів виконавчого провадження №60507841, які є в паперовому вигляді у приватного виконавця, суттєво відрізняється, оскільки певна кількість матеріалів є в АСВП, проте немає в матеріалах ВП, витребуваних судом у виконавця, і навпаки. Такі дії ОСОБА_2 з приводу несумлінного виконання вимог щодо ведення матеріалів виконавчого провадження №60507841 призводило до частих відкладень судових засідань у справі, так як у сторін виконавчого провадження (позивача та відповідача) постійно з`являлись нові документи, яких не було в письмових матеріалах ВП, чи АСВП, та які впливали на розгляд справи по суті.
При цьому, в порушення вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» приватним виконавцем не було жодним чином відреаговано на адвокатський запит представника стягувача від 30.04.2024 року про отримання копії всіх матеріалів виконавчого провадження №60507841, внаслідок чого адвокат - представник позивача заявив клопотання про витребування доказів (матеріалів ВП), яке судом було задоволено 14.05.2024 року.
Разом з тим, приватним виконавцем Кондрюком К.О. в повній мірі не була виконана також ухвала Новодністровського міського суду Чернівецької області від 14 травня 2024 року про витребування матеріалів виконавчого провадження, внаслідок чого було відкладено судове засідання на 28.05.2024 року, про що повідомлено виконавця. Окрім того, суд зауважив адресату про необхідність повного виконання ухвали шляхом направлення всіх матеріалів виконавчого провадження.
Однак, 28 травня 2024 року приватний виконавець так і не виконав в повній мірі ухвалу суду від 14 травня 2024 року про витребування доказів, оскільки не було додано всіх документів, що містяться в АСВП та листування із судом з приводу повернення оригіналу виконавчого листа.
Така процесуальна поведінка приватного виконавця не лише призвела до затягування розгляду справи, але й свідчить про неповагу до суду.
Відповідно до частин 1 та 3, 5-6 ст.262 Цивільного процессуального кодексу України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.
В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення. Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню.
Враховуючи встановлені судом порушення вимог законодавства, суд вважає за нобхідне постановити окрему ухвалу щодо приватного виконавця Кондрюка Костянтина Олександровича і направити її до органу, до повноважень якого належить притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.
Згідно з ч.7 ст.262 ЦПК України з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
Суд вважає за необхідне роз`яснити особам, які мають виконувати окрему ухвалу суду, про кримінальну відповідальність за нормами ст.382 Кримінального кодексу України за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.260-262, 353, 354 ЦПК України, -
Надіслати окрему ухвалу Міністерству юстиції України для реагування на допущені приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Кондрюком Костянтином Олександровичем порушення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положень Закону України «Про виконавче провадження», виявлені судом під час розгляду цивільної справи 719/189/23, для вирішення питання наявності підстав для притягнення приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича до дисциплінарної відповідальності.
Встановити Міністерству юстиції України строк для надання відповіді щодо обставин, з яких постановлено окрему ухвалу, тридцять днів з моменту отримання даної окремої ухвали.
Копію даної ухвали направити приватному виконавцю виконавчого округу Чернівецької області Кондрюку Костянтину Олександровичу до відома.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернівецького апеляційного суду через Новодністровський міський суд Чернівецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Особа, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя: