РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/215/24

Номер провадження 2/495/274/2024

02 травня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Червинської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання батьківства та позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд:

- визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язати Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса), внести зміни до актового запису про народження №139 від 18 лютого 2016 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі «прізвище» вказати: « ОСОБА_3 », в графі «відомості про батька» вказати: «громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 »;

- позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 , звернувся до суду з даною позовною заявою з метою захисту своїх законних прав та інтересів та прав та інтересів малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з наступних підстав.

Так, тривалий період ОСОБА_1 перебував з відповідачкою ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах. Сторони разом вели спільне господарство, облаштовували побут, мали спільний бюджет.

Від цих відносин у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21 жовтня 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №139.

Однак, під час реєстрації народження спільної з відповідачкою доньки ОСОБА_3 , відомості про її батька в актовому записі були зазначені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (зі слів матері).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з позивачем з самого народження, позивач самостійно здійснює за нею догляд, повністю утримую її, забезпечую всім необхідним, здійснює заходи щодо організації її навчання та лікування, медичного обстеження.

Станом на теперішній час ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі, яка належить йому на праві приватної власності згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №140656993 від 08.10.2018 року.

Відповідачка ОСОБА_2 , згідно наданих до суду нотаріально посвідчених заяв від 08.09.2022 року та 01.12.2023 року, надала згоду та підтвердження на тимчасове проживання спільної доньки з ОСОБА_1 перетинання кордону з ним, вирішення позивачем усіх питань, пов`язаних з організацією навчання малолітньої доньки, відвідування нею медичних, лікувальних та інших закладів для забезпечення її стану здоров`я, отримання документів на неї у консульських установах та інших організаціях.

Позивач зазначає, що протягом останніх декількох років відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , самоусунулась від ви ховання спільної доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не цікавиться її життям, станом здоров`я, не здійснює за нею догляд та взагалі не бере участі у житті та вихованні доньки.

Те, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його рідною донькою підтверджується поясненнями свідків, окрім того сама ОСОБА_3 сприймає позивача як батька, між ними встановлені дуже теплі сімейні відносини.

Окрім того, спільна малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на повному утриманні позивача, він матеріально її забезпечує та піклується про неї, має власне житло, в якому створені належні умови для проживання доньки та її розвитку.

З боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним, чи негативно впливали на її виховання та розвиток. Відповідачка ОСОБА_2 на протязі тривалого часу як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком, наведене свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню спільної дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 тривалий час не відвідує доньку, залишила дитину на його виховання, самоусунулась від виконання своїх батьківських прав. У зв`язку з чим, позивачу доводиться самостійно заробляти кошти, щоб утримувати дитину та одночасно займатися її вихованням.

Процесуальні дії.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомив, що він є сусідом ОСОБА_1 та підтвердив ті обставини, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , самоусунулась від виховання спільної доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не цікавиться її життям, станом здоров`я, не здійснює за нею догляд та взагалі не бере участі у житті та вихованні доньки. Крім того, свідок підтвердив той факт, що ОСОБА_1 дійсно є батьком ОСОБА_3 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що він є сусідом ОСОБА_1 та підтвердив ті обставини, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , самоусунулась від виховання спільної доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не цікавиться її життям, станом здоров`я, не здійснює за нею догляд та взагалі не бере участі у житті та вихованні доньки. Крім того, свідок підтвердив той факт, що ОСОБА_1 дійсно є батьком ОСОБА_3 .

В судовому засіданні в присутності психолога було допитану малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка підтвердила своє бажання проживати разом з батьком ОСОБА_1 та зазначила, що мати свою вона взагалі не знає.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала до суду нотаріально засвідчену заяву відповідно до якої вказує, що вона повністю визнає позовну заяву та обставини, на які посилається позивач, не заперечує проти задоволення вимог в повному обсязі, в саме, визнає вимоги щодо позбавлення її батьківських прав та визнання батьківства. Справу просить розглядати без її участі за наявними у справі доказами. Вказує, що наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. До суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 22.04.2024 року № 02-29/844, відповідно до якого зазначається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3 .

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Фактичні обставини справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_1 , звернувся до суду з даною позовною заявою з метою захисту своїх законних прав та інтересів та прав та інтересів малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з наступних підстав.

Як зазначає позивач та відповідачем не заперечувалось, що тривалий період ОСОБА_1 перебував з відповідачкою ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах. Сторони разом вели спільне господарство, облаштовували наш побут, мали спільний бюджет.

Судом встановлено, що від цих відносин у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21 жовтня 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №139.

Однак, під час реєстрації народження спільної з відповідачкою доньки ОСОБА_3 , відомості про її батька в актовому записі були зазначені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (зі слів матері).

Матеріалами справи підтверджується той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з позивачем з самого народження, позивач самостійно здійснює за нею догляд, повністю утримую її, забезпечую всім необхідним, здійснюю заходи щодо організації її навчання та лікування, медичного обстеження.

Станом на теперішній час ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі, яка належить йому на праві приватної власності згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №140656993 від 08.10.2018 року.

Відповідачка ОСОБА_2 , згідно наданих до суду нотаріально посвідчених заяв від 08.09.2022 року та 01.12.2023 року, надала згоду та підтвердження на тимчасове проживання спільної доньки з ОСОБА_1 перетинання кордону з ним, вирішення позивачем усіх питань, пов`язаних з організацією навчання малолітньої доньки, відвідування нею медичних, лікувальних та інших закладів для забезпечення її стану здоров`я, отримання документів на неї у консульських установах та інших організаціях.

Позивач зазначає, що протягом останніх декількох років відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , самоусунулась від виховання спільної доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не цікавиться її життям, станом здоров`я, не здійснює за нею догляд та взагалі не бере участі у житті та вихованні доньки.

Те, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його рідною донькою підтверджується поясненнями свідків, окрім того сама ОСОБА_3 сприймає позивача як батька, між ними встановлені дуже теплі сімейні відносини.

Враховуючи вищезазначене, позивач має намір оформити своє батьківство задля захисту законних прав та інтересів своєї малолітньої доньки.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі, чи поза ним. Факт народження дитини породжує виникнення біологічного та морального зв`язку між нею та її батьком і матір`ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 24.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батьки і діти мають взаємні особисті немайнові та майнові права та обв`язки. Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Отже, юридичною підставою відносин між батьками та дітьми є кровне походження дітей від певних осіб (матері та батька), яке засвідчене державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому нормами СК України.

Згідно ч.1 ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини ; за рішенням суду.

Відповідно до ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі №643/9245/18 (провадження №61-16732св19) зроблено висновок по застосуванню статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України».

Однак, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, суд вважає, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-текст є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, параграф 34, від 07 травня 2009 року). Аналогічні висновки зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїх постановах у праві №159/3926/18 (у ЄДРСР № 93053415) та у справі №530/1231/16-ц (у ЄДРСР № 88016592).

Згідно рекомендацій, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Зі змісту п. 2.8 Правил слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

У пункті 1.7 цих Правил передбачено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

За правилами ст.134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження.

Відповідно до п.п. 20 п.1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

В рішенні у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у томі числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що під час розгляду справи на підставі достовірних відомостей встановлений факт батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із чим дані про батька підлягають внесенню до актового запису про народження дитини.

В судовому засіданні було встановлено, що після народження доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали проживати окремо.

Монолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилася проживати з ОСОБА_7 .

Відповідно довідки про склад сім?ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої ОСББ «Еліта 2016» від 07.03.2024 року, дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформації адміністрації ОСББ «Еліта 2016» від 04.04.2024 року N? 22, ОСОБА_1 разом з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2017 року.

Дитина охайно вдягнена. ОСОБА_1 турбується про дитину. Між ОСОБА_1 та малолітньою ОСОБА_3 довірливі стосунки. Продан Р.Д спокійний, врівноважений, але інколи порушує громадський порядок, між ним та сусідами виникали сварки.

Відповідно до характеристики, наданої Білгород-Дністровським РВП ГУНП в Одеській від 01.04.2024 року N? 63/9014, за місцем проживання, АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 характеризується посередньо.

До адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Надходили скарги від сусідів на порушення громадського порядку.

На превентивному обліку за даними ІПНП «Цунамі» не перебуває.

Спеціалістами служби у справах дітей здійснено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира складається з однієї кімнати, кухні, санвузла, коридору. Для дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відокремлене спальне місце. Продукти харчування в наявності, одяг, відповідно віку дитини та сезону, про що складено акт обстеження від 06.03.2024 року.

Внаслідок проведеної роботи службою у справах дітей дійсно встановлено, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ОСОБА_1 перебувала в Німеччині з 27.04.2022 року по 08.09.2023 року, про що свідчать додані документи про перебування в Німеччині. ОСОБА_1 вважає ОСОБА_3 своєю донькою, дбає про дитину, матеріально утримує її про що складено протоколи бесіди .

Під час бесіди спеціалістів служби у справах дітей з ОСОБА_2 , з`ясовано її думка щодо порушеного питання.

ОСОБА_2 , повідомила, що її донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з раннього віку проживає з ОСОБА_1 . Підтверджує той факт, що ОСОБА_1 дійсно є батьком її доньки, ОСОБА_3 .

Пояснила, що з донькою не спілкується багато років, участі у вихованні не приймає, матеріально дитину не утримує. Не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньки.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 22.04.2024 року № 02-29/844, орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Окрім того, судом встановлено, що відповідачці ОСОБА_2 як матері неповнолітньої дитини, в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки ОСОБА_3 та протиправної поведінки по відношенню до дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), що зазначив і позивач у позовній заяві.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки ОСОБА_3 , без поважних причин залишивши її без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно її дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідачку права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідачки ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Крім того під час розгляду справи на підставі достовірних відомостей встановлений факт батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із чим дані про батька підлягають внесенню до актового запису про народження дитини.

Керуючись ст.ст. 122, 128, 134, 138 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 4, 10, 19, 175 Цивільного процесуального кодексу України, Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання батьківства та позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса), внести зміни до актового запису про народження №139 від 18 лютого 2016 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі «прізвище» вказати: « ОСОБА_3 », в графі «відомості про батька» вказати: «громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.Д.Анісімова