УХВАЛА

22 травня 2024 року

м. Київ

справа № 439/390/22

провадження № 61-7341ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд визнати ОСОБА_1 батьком

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 23 червня 2023 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Відмовлено у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла адвокат Гірник О.О., подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року апеляційну скаргу адвоката Гірник О. О. - представника ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 23 червня 2023 року залишено без руху.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Гірник О. О. - представника ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 23 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства.

18 березня 2024 року через систему «Електронний суд» адвокатом Гірник О. О. сформовано та подано до Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення Буського районного суду Львівської області від 23 червня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 березня 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гірник О. О. на рішення Буського районного суду Львівської області від 23 червня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства.

05 квітня 2024 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення Буського районного суду Львівської області від 23 червня 2023 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 квітня 2024 року відмовлено

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 23 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства.

В ухвалі від 19 квітня 2024 року суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виходив із того, що існує ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

17 травня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Львівського апеляційного суду

від 19 квітня 2024 року (надійшла до суду 20 травня 2024 року), в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Встановлено, що Рішенням Буського районного суду Львівської області

від 23 червня 2023 року задоволено позов ОСОБА_2 .

Визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року вперше відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Гірник О. О. - представника ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 23 червня 2023 року у вищевказаній справі.

Ухвала апеляційного суду від 09 листопада 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження (перша ухвала) не оскаржувалась ОСОБА_1 та його представником адвокатом Гірник О. О. до Верховного Суду.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 березня 2024 року вдруге відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гірник О. О. на рішення Буського районного суду Львівської області від 23 червня 2023 року у вищевказаній справі.

05 квітня 2024 року ОСОБА_1 втретє подано апеляційну скаргу на рішення Буського районного суду Львівської області від 23 червня 2023 року у даній справі.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 квітня 2024 року втретє відмовлено

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 23 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Відмова у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України є безумовною, оскільки положення процесуального Кодексу не містить винятків та обставин, за наявності яких суд апеляційної інстанції наділений правом на відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка попередньо зверталася із такою скаргою на це саме рішення

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У висновках, викладених у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 816/1310/16 (провадження № К/9901/52721/18), зазначено, що положення процесуального права щодо відмови судом апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення,

є чіткими, які не викликають множинного розуміння, такі норми не підлягають обмеженню в застосуванні.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним

є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Виходячи зі змісту положень пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України, вимоги цієї статті не допускають альтернативності в процесуальних діях суду

у випадку наявності ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що право на доступ до суду ОСОБА_1 не обмежено, оскільки нормами ЦПК України чітко визначені випадки, у яких суд відмовляє у відкритті провадження у справі, у тому числі і у випадку, коли існує ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Верховний Суд звертає увагу заявника, що найперша ухвала Львівського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року, якою йому вперше було відмовлено у відкритті апеляційного провадження, ним не оскаржувалася.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 квітня 2024 року є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом при постановленні ухвали від 19 квітня 2024 року норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник