Справа № 201/8675/18
Провадження № 2-зз/201/50/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря судового засідання Максимової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 201/8675/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою судді Федоріщева С.С. 27 серпня 2018 року було відкрито провадження по справі.

Ухвалою судді Федоріщева С.С. від 12 лютого 2019 року було вжито заходи забезпечення позову.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 11 січня 2017 року у розмірі 2500000 (два мільйони п`ятсот тисяч) грн.

15 травня 2024 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року. В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 14 лютого 2024 року, власником кв. АДРЕСА_1 ; кв. АДРЕСА_2 ; кв. АДРЕСА_3 ; кв. АДРЕСА_4 ; кв. АДРЕСА_5 є ОСОБА_2 . Також згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 14 лютого 2024 року, власниками квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Так як, власниками вказаного нерухомого майна є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , тому заявники вважають, що заходи забезпечення вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року незаконно обмежують права вищевказаних осіб, як власників нерухомого майна. Також заявники зазначають, що вжиті ухвалою суду від 12.02.2019 року заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер та були застосовані судом до набрання рішенням законної сили рішенням у цивільній справі №201/8675/18. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 11 січня 2017 року у розмірі 2500000 (два мільйони п`ятсот тисяч) грн. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2019 року набуло законної сили, оскільки сторонами не оскаржувалось. Відповідно до ч.ч. 1,7 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Відповідно до інформації Автоматизованої системи виконавчих проваджень, позивач ОСОБА_3 був стягувачем коштів з відповідача ОСОБА_4 по двом виконавчим провадженням, а саме: ВП № 60251238 від 08.10.2019 року та по ВП № 66091181 від 14.07.2021 року, які на даний час є вже завершеними. Ураховуючи те, що рішення суду ухвалене в даній справі набуло законної сили, то потреба в забезпеченні позову відпала, а отже застосовані заходи його забезпечення підлягають скасуванню. У зв`язку із наведеним просять скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надала суду заяву з проханням розглядати питання про скасування заходів забезпечення позову без її участі, заяву задовольнити.

Розгляд справи відбувається відповідно до положень ст.158, 223, ч. 2 ст.247 ЦПК України за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частиною 2 ст. 273 ЦПК України передбачено, що у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року було до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №201/8675/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав, в тому числі державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, тощо, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо наступного нерухомого майна, яке належать ОСОБА_4 , а саме: -кв. АДРЕСА_1 ; - кв. АДРЕСА_2 ; -кв. АДРЕСА_3 ; -кв. АДРЕСА_4 ; - кв. АДРЕСА_5 ; - кв. АДРЕСА_6 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 11 січня 2017 року у розмірі 2500000 (два мільйони п`ятсот тисяч) грн.

Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили.

Як вбачається з інформації Автоматизованої системи виконавчих проваджень, позивач ОСОБА_3 був стягувачем коштів з відповідача ОСОБА_4 по двом виконавчим провадженням, а саме: ВП № 60251238 від 08.10.2019 року та по ВП № 66091181 від 14.07.2021 року, які на даний час є вже завершеними.

Тобто, рішення суду від 18.03.2019 року не перебуває на примусовому виконанні та фактично є виконаним боржником.

Окрім того, майно на яке ухвалою суду було вжито заходи забезпечення не є власністю позивача та відповідача.

Власниками кв. АДРЕСА_1 ; - кв. АДРЕСА_2 ; -кв. АДРЕСА_3 ; -кв. АДРЕСА_4 ; - кв. АДРЕСА_5 ; - кв. АДРЕСА_6 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Тобто, заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 12 лютого 2019 року порушують права власників щодо вільного користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.05.2024 9 інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Приймаючи до уваги, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють до повного виконання судового рішення, а також враховуючи що наявність заборони перешкоджає подальшому розпорядженні майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , то підстав для подальшого вжиття заходів забезпечення позову не має, а тому, суд вважає за можливе скасувати в повному обсязі заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали судді Федоріщева С.С. від 12 лютого 2019 року.

Керуючись ст. 158, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - скасувати в повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року по справі №201/8675/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики шляхом скасування заборони: суб`єктам державної реєстрації речових прав, в тому числі державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, тощо, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо наступного нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме:

- кв. АДРЕСА_1 ;

- кв. АДРЕСА_2 ;

- кв. АДРЕСА_3 ;

- кв. АДРЕСА_4 ;

- кв. АДРЕСА_5 ;

- кв. АДРЕСА_6 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев