Справа № 738/269/24
№ провадження 2-др/738/3/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2024 року Менський районний суд Чернігівської області
головуючого судді: Савченка О.А.
представника позивача: ОСОБА_1
представника відповідача: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, адвоката Матроса Ігора Михайловича про ухвалення додаткового рішення, -
На розгляді у Менському районному суді Чернігівської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
25 березня 2024 року Менським районним судом Чернігівської області ухвалено рішення, згідно якого позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, задоволено.
28 березня 2024 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Матроса Ігора Михайловича про ухвалення додаткового рішення, згідно якої заявник просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 50 000 гривень 00 копійок.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Матрос І.М. вимоги викладені в заяві підтримав, вважає вказаний розмір витрат на правничу допомогу обґрунтованим.
Представник відповідача адвокат Кравченко В.В. в судовому засіданні вимоги викладені в заяві визнав частково, зазначив, що вказаний розмір витрат є явно завищеним, не є співмірним із складністю справи та розміром робіт, виконаних представником позивача.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Дане твердження також міститься в п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.
Представником позивача, адвокатом Матрос І.М. під час розгляду справи по суті, було зроблено відповідну заяву про надання доказів понесених судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Необхідно зауважити, що ч. 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Разом з тим, у разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Стороною позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 гривень 00 копійок, були надані наступні докази: Договір про надання правової допомоги від 06 січня 2024 року, Додаток № 1 від 06 січня 2024 року до Договору про надання правової допомоги від 06 січня 2024 року, Квитанція № 3268807 від 06 січня 2024 року, Квитанція № 3268810 від 03 лютого 2024 року, Детальний опис робіт (надання послуг) виконаних адвокатом за Договором про надання правничої допомоги від 06.01.2024 (а.с. 54-61).
Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи.
Судом встановлено, що правнича допомога адвоката Матроса І.М. полягала у юридичній консультації, правовому аналізу законодавства, складанні адвокатського запиту і отриманні відповіді, підготовці і поданні позову до суду, участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції 07.03.2024 (підготовче) та 25.03.2024 (судове), тривалість яких разом склала 50 хвилин.
Однак, суд вважає завищеним та неспівмірним зі складністю справи час витрачений представником позивача на правовий аналіз законодавства, підготовку адвокатського запиту і отримання відповіді, а також час витрачений на підготовку позовної заяви та участі в судових засіданнях.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що представник відповідача заперечував щодо розміру витрат на правову допомогу, суд вбачає за доцільне зменшити понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу з огляду на співмірність та вважає за необхідне стягнути їх у розмірі 10 000 гривень 00 копійок.
Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд, -
Заяву представника позивача по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, адвоката Матроса Ігора Михайловича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої по АДРЕСА_1 ) 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: О.А. Савченко