Провадження № 2/761/53/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Сіромашенко Н.В.

при секретарі: Дем"янчук С.Р.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства в особі Тимчасової адміністрації ФГВФО про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивачка звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір № 744/П/99/2007/840 від 29 листопада 2007 року, що був укладений між позивачкою та ВАТ КБ "Надра".

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 29.11.2007 року між нею та ВАТ КБ "Надра" був укладений кредитний договір № 744/П/99/2007/840 на отримання грошових коштів в сумі 182 092 дол. США для придбання цінних паперів (дисконтних облігацій) у кількості 8564 штук емітованих ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Полісся" згідно Договору купівлі-продажу цінних паперів № Б/144-2/07 від 21.11.2007, що був укладений між позивачкою та продавцем цінних паперів з подальшим їх обміном на об"єкт нерухомості - квартиру згідно Договору про інвестування будівництва приміщення (квартири) № 8ін-Г-2-66(17/1) від 20.11.2007, що був укладений між позивачкою та ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Полісся". Зазначає, що ніякої готівки за вказаним кредитним договором чи безготівкових коштів вона не отримувала, оскільки фактично це був фіктивний кредитний договір, так як їй ніхто не планував передавати вказані кредитні кошти. Вказує, що ОСОБА_3 , який був керівником ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Полісся", змусив позивачку на своє ім"я взяти кредит у ПАТ КБ "Надра" на суму 182 092,05 дол. США, в зв"язку з чим вона уклала кредитний договір № 744/П/99/2007-840 від 29.11.2007 року з ВАТ КБ "Надра". Даними коштами вона не розпоряджалась та не отримувала їх. Ці кошти отримав ОСОБА_3 та його спільники. Зазначає, що саме це і є предметом розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 36, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України, за фактом шахрайського заволодіння указаними особами за попередньою змовою між собою коштами, наданими банківськими установами ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Укрсоцбанк", ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" і ПАТ "Альфа Банк" у вигляді кредитів на імена фізичних осіб, вчинене в особливо великих розмірах. Вказує, що в даному кримінальному провадженні вона має статус свідка. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 2-933/11, яке набрало законної сили, стягнуто з неї на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованість за кредитним договором №744/П/99/2007-840 від 29.11.2007 року у розмірі 1 719 107,40 грн. Зазначає, що згідно Заяви на видачу готівки № 704 від 29.11.2007 року вона начебто отримала від Банку згідно кредитного договору №744/П/99/2007-840 від 29.11.2007 року суму у розмірі 179 844 дол. США. Однак, вказує, що не підписувала зазначену заяву, оскільки підпис не її, а підроблений та ніяких коштів не отримувала. А тому оскільки вона вважає, що договір є недійсним, звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2017 вищевказана справа надійшла в провадження судді Рибаку М.А..

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2017 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду.

28.03.2018 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якій сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 29.11.2017 було укладено оспорюваний кредитний договір №744/П/99/2007/840 між ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_1 , за умовами якого Банком надані грошові кошти позичальнику у сумі 182 092 дол. США Кожний аркуш Договору посвідчено особистим підписом ОСОБА_1 , а отже позивачкою погоджено умови кредитного договору та її волевиявлення було вільним. Під час підписання кредитного договору Банком дотримані всі вимоги чинного законодавства, всі істотні умови Договору сторонами погоджені. Крім того, відповідно до положень заяви-анкети позичальника, позивач засвідчила факт згоди з умовами кредитування Банку, і зокрема, засвідчив своїм підписом, що Банк перед укладанням кредитного договору надав у письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування. Зазначає, що про ознайомлення з умовами кредитування та їх змістом свідчить власноруч підписана пам"ятка клієнту про умови оформлення кредитного пакету "Житлові рішення" від 20.11.2007 року. Інших фактів того, що підписання кредитного договору не було вільним волевиявленням позивача не має. З дослідження оспорюваного позивачем договору вбачається, що вони підписані нею, що вказує на ознайомлення з договором та погодження зі всіма наведеними у договорі умовами.

12.04.2018 позивачкою було подано відповідь на відзив.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.07.2018 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили вироком суду у кримінальному провадженні (справа № 753/108/13) по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 36, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України, що розглядається Дарницьким районним судом м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.08.2021 року відновлено провадження у справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2023 справу розподілено судді Сіромашенко Н.В..

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили його задовольнити та ухвалити відповідне рішення, надали пояснення аналогічні викладені в позові.

Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність представника відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пункт 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснює, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв`язку з цим, судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Згідно з положеннями статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦПК України визначає підстави для визнання правочинів недійсними.

Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до положень статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із статтею 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до положень статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

В той же час згідно із ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як визначає стаття 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як встановлено судом, 29.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №744/П/99/2007/840, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 182 092 доларів США строком користування до 22.11.2027 зі сплатою 12,09% річних, цільове використання кредиту: придбання цінних паперів (дисконтних облігацій) облігацій у бездоментарній формі випуску у кількості 8564 шт. емітованих ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Полісся" з номінальною вартістю кожної облігації 56.00 грн. (п`ятдесят шість гривень 00 копійок), згідно Договору купівлі-продажу цінних паперів №Б/144-2/07 від 21.11.2007 року, укладеного між позичальником та продавцем цінних паперів - ТОВ КУА та АПФ «Раціональні інвестиційні технології», з подальшим їх обміном на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що на підставі Договору інвестування будівництва приміщення (квартира) №8ін-Г-2-66(17/1) від 20.11.2007 року, який укладений між позичальником та ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся», резервується/бронюється за позичальником.

Перед укладенням кредитного договору - 20.11.2007 року позивачка ОСОБА_1 заповнила Анкету-заяву на отримання кредиту, в якій зазначено фактично основні умови договору - суму кредиту, відсотки за його користування та строк кредитування, яку засвідчила власним підписом. З чого можна зробити висновок що позивачка мала намір отримати кредит.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.03.2012 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» заборгованість за кредитним договором у сумі 214620 (двісті чотирнадцять тисяч шістсот двадцять) доларів США 15 центів, що становить 1719107 (один мільйон сімсот девятнадцять тисяч сто сім) грн.. 40 коп., судовий збір в розмірі 1700,00 (одна тисяча сімсот) грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 (сто двадцять) грн., а всього підлягає стягненню 1720927 (один мільйон сімсот двадцять тисяч девятсот двадцять сім) грн. 40 коп. Рішення набрало законної сили.

Позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_3 , який був її керівником в ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся», змусив її взяти кредит у ПАТ КБ «Надра» на суму 182 092,05 дол. США, які вона фактично не отримувала і не розпоряджалася ними, оскільки ці кошти отримав ОСОБА_3 та його спільники. Крім того, Дарницьким районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження № 0000052 за обвинуваченням ОСОБА_3 , за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України , ОСОБА_4 , за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_7 , за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України , ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України.

Проте, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.11.2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про залучення останньої до участі у кримінальному провадженні як потерпілої, відмовлено.

В судовому засіданні не було доведено належними та допустимими доказами що договір є неукладеним та кошти не надавались позивачу.

Крім того, факт укладення правочину - кредитного договору №744/П/99/2007/840 від 29.11.2007 та існування заборгованості підтверджується розрахунком Банку від 30.09.2009, з якого також вбачається, що зобов`язання за Договором частково виконувались та кошти повертались.

Суду не надано доказів, що поручителі звертались до суду з позовними вимогами про визнання договорів поруки недійсними та вони були визнані недійсними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, так як в судовому засідання не доведено належними та допустимими доказами що позивач не отримувала коштів, враховуючи що за договором проводились частково оплати, рішення суду щодо стягнення з позивачки заборгованості набрала законної сили, а тому оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства в особі Тимчасової адміністрації ФГВФО про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: