Справа № 559/1129/24
Провадження № 2/559/448/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року місто Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі головуючої судді Жуковської О.Ю., за участю секретаря судового засідання Остапчук О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дубно в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції учасників.

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у загальному розмірі 216 502,10грн., а також судових витрат у справі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14.04.2021 ним, за усним договором позики було передано ОСОБА_2 у власність 1200 доларів США. При фактичному одержанні вказаної грошової суми, ОСОБА_2 була надана розписка від 14.04.2021 заповнена та підписана власноруч. Крім того, за цим договором відповідач зобов`язався сплачувати щомісячно відсотки у розмірі 120 (сто двадцять) доларів США за кожні 30 календарних днів до моменту погашення боргу у повній мірі. На день подачі позову до суду сума основного боргу відповідача по курсу НБУ складає 47 065, 68 грн (1200х 39, 2214). Крім того, проценти за договором позики за повних 36 періодів тривалістю по 30 календарних днів становить 169 436, 40 грн (4320 дол. США х 39, 2214). Починаючи з дня отримання позики (14.04.2021) і по даний час відповідач не повернув борг та не сплатив відсотків, тому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у загальному розмірі 216 502,10 грн., а також судові витрати у справі.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 02.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та встановлено учасникам строки для подачі заяв по суті.

Позивач просить розгляд справи проводити у його відсутность, про що подав заяву і долучив оригінал розписки.

Відповідач, який на даний час перебуває у ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» повідомлений належним чином, заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 14.04.2021 ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в позику грошові кошти в розмірі 1200 доларів США зі сплатою щомісячно відсотків у розмірі 120 доларів США за кожні 30 календарних до моменту погашення боргу в повному розмірі. Відповідачем власноруч заповнена та підписана вказана розписка від 14.04.2021 (а.с.24).

Боргова розписка, заповнена та підписана ОСОБА_2 , відповідає вимогам закону і породжує правові наслідки, що наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки. Вищезазначена розписка складена від 14.04.2021 підтверджує як факт отримання відповідачем коштів за договором позики, так і його зобов`язання повернути ці кошти та сплачувати щомісячно відсотки, що не виконані відповідачем, оскільки оригінал розписки надала суду саме сторона позивача.

Окрім того, позивачем 29.04.2024 ОСОБА_2 була направлена досудова вимога щодо виконання останнім боргових зобов`язань та поверненням ним суми боргу, в протилежному випадку позивач буде звертатися про захист своїх прав до суду (а.с.7).

IV. Норми права, які застосував суд.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал розписки відповідача від 14.04.2021.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

Суд приходить до висновку, що позивач надав належні та допустимі докази існування між ним та ОСОБА_2 зобов`язальних правовідносин. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідачем жодних доказів на спростування доводів позивача, зазначених ним у позові або ж сплати останньому боргу за договором позики, до суду не подано, тому наданий позивачем розрахунок заборгованості та відсотків приймається судом як достовірний. Боргова розписка від 14.04.2021 підтверджує факт укладення договору позики між сторонами і отримання коштів ОСОБА_2 , як наслідок виникнення у нього обов`язку в їх поверненні. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за позовну заяву в розмірі 2165, 02 грн. (а.с.10).

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 216 502 (двісті шістнадцять тисяч п`ятсот дві) гривні 10 копійок, з яких: сума боргу - 47 065 (сорок сім тисяч шістдесят п`ять) гривень 68 копійок, сума процентів 169 436 (сто шістдесят дев`ять тисяч чотириста тридцять шість) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2165 (дві тисячі сто шістдесят п`ять) гривень 02 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Рівненського апеляційного суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О.Ю. Жуковська