РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/442/24

2/609/214/2024

13 травня 2024 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючої судді Катерняк О.М.

з участю секретаря судового засідання Мацишиної Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до

відповідача: Шумської міської ради Кременецького району Тернопільської області

вимоги позивача: про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

учасники справи - не з`явилися,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивачів.

1. 26 березня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до Шумської міської ради Кременецького району Тернопільської області (далі відповідач) з вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, що залишилося після смерті її брата ОСОБА_2 .

2. Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивачки ОСОБА_2 . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із права власності на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності агрофірми «Зоря» Кременецького району Тернопільської області, розміром 1,91 в умовних кадастрових гектарах. Як зазначає позивачка, її брат постійно до дня смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Вона постійно проживала з ним без реєстрації, допомагала у господарстві, здійснювала догляд за братом. Після смерті рідного брата позивачка вступила в управління спадковим майном шляхом отримання правовстановлюючих документів на руки. Коли позивачка звернулась до нотаріуса по питанню успадкування майна, то отримала відмову та рекомендацію звернутися до суду за захистом своїх прав. На підставі викладеного, просить визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_2 , а саме на земельну частку (пай).

ІІ. Процесуальні дії у справі.

3. Ухвалою суду від 28 березня 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого розгляду на 25 квітня 2024 року.

4. Ухвалою суду від 25 квітня 2024 року підготовче засідання відкладено на 09 травня 2024 року.

5. Ухвалою суду від 09 травня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 13 травня 2024 року.

6. Сторони в судове засідання не з`явилися, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

7. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

8. Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року Про утворення та ліквідацію районів, що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 19 пункту 3 та абзацу 1 підпункту 19 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Шумський район Тернопільської області та утворений Кременецький район Тернопільської області (з адміністративним центром у місті Кременець) у складі територій Борсуківської сільської, Великодедеркальської сільської, Вишнівецької селищної, Кременецької міської, Лановецької міської, Лопушненської сільської, Почаївської міської, Шумської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

9. Повторним Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Шумським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підтверджується, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Обич Шумського району Тернопільської області.

10. Копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0326141, виданим 24 квітня 1998 року Шумською районною державною адміністрацією, підтверджується, що на підставі розпорядження голови Шумської райдержадміністрації №116 від 24.04.1998 ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Зоря» розміром 1,91 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). На сертифікаті значиться відмітка «Дублікат», видано взамін серії НОМЕР_2 .

11. З листа Державного кадастрового реєстратора вбачається, що ОСОБА_2 був включений у списки на паювання землі по агрофірмі «Зоря» за №314 від 24.04.1998. Одержав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР №0309058, який перебуває в колективній власності агрофірми «Зоря» розміром 1,91 в умовних кадастрових гектарах. Також зазначено вартість з врахуванням коефіцієнта індексації.

12. Відповідно до довідки №75 від 12.02.2024 виданої старостою Шумської міської ради Тернопільської області вбачається, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня смерті постійно проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

13. Відповідно до довідки №113 від 25.03.2024 виданої старостою Шумської міської ради Тернопільської області вбачається, що ОСОБА_1 після смерті свого брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , вступила в управління спадковим майном шляхом зберігання документів на руках, та проживала з ним.

14. На підтвердження факту родинних відносин, позивачкою до матеріалів справи подано наступні документи:

- свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , відповідно до якого слідує, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Обич Шумського району Тернопільської області, її батьками були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;

- свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , відповідно до якого слідує, що 24 серпня 1967 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , прізвища подружжя після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 »;

- Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №4 від 06.02.2024, відповідно до якого слідує, що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками були ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .

15. Актом №115 від 25.03.2024, складеним комісією в складі: старости Рохманівського старостинського округу Володимира Дзерука, жителів села Обич ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтверджується, що ОСОБА_9 і ОСОБА_4 , згідно документації, дійсно одна і та сама особа і є батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

16. Своєю Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №13/02-31 від 14.02.2024 приватний нотаріус Шумського районного нотаріального округу Тернопільської області Хаблюк Т.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не підтверджено постійне проживання з померлим на день смерті та у встановлений законом строк не подано заяви про прийняття спадщини.

ІV. Оцінка Суду.

17. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

18. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

19. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

20. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

21. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

22. Як передбачено ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

23. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України , або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

24. Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

25. Відповідно до п.п. 16,17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

26. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

27. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

28. Відповідно до абз. 3 ч. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність», паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

29. Згідно зі ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

30. Згідно із ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 № 666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом спадщини.

31. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04 2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку(пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

32. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05. 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (п.10). При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону (п. 11).

33. Суд звертає увагу, що спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і спадщина відкрилась під час дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року, відповідно до статті 549 якого, передбачалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, що мало місце в даних правовідносинах.

34. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

35. Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

36. За змістом статті 524 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

37. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

38. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

39. Статтями 529, 530 ЦК УРСР в редакції 1963 року, передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

40. Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР (надалі - ЦК УРСР), чинної на час виникнення спірних правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

41. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

42. Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім`я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов`язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім`я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього.

Відтак, позивачка ОСОБА_1 , в силу положень ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, прийняла спадщину після смерті свого брата ОСОБА_2 , оскільки проживала з ним на момент смерті та після його смерті отримала документи на руки.

43. Відповідно до п. 113 Інструкції, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», діючої на час виникнення спірних правовідносин, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

44. За змістом положень ст.ст. 560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

45. Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що після смерті спадкодавця ОСОБА_2 належна йому земельна частка (пай), перейшла за загальними правилами спадкування за законом до його рідної сестри ОСОБА_1 (позивача у справі), як до спадкоємця за законом, що прийняв спадщину, оскільки остання фактично вступила у володіння спадковим майном. Однак, зважаючи на те, що у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачкою у порядку спадкування.

46. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності Агрофірми «Зоря» Кременецького району Тернопільської області, розміром 1,91 в умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_2 .

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

47. Позивачем при подачі позову було сплачено 1211,20 грн. судового збору, які позивач в разі задоволення позову просить не стягувати з відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 81, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549, 554 ЦК УРСР (редакції 1963 року), суд

У Х В А Л И В :

1.Позов ОСОБА_1 до Шумської міської ради Кременецького району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно за законом - задовольнити повністю.

2.Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ) право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і складається із права власності на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності агрофірми «Зоря» Кременецького району Тернопільської області, розміром 1.91 в умовних кадастрових гектарах, на підставі дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР №0326141, виданого взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР №0309058 на підставі розпорядження голови Шумської районної державної адміністрації 24.04.1998 року №116.

3.Не застосовувати до відповідача вимоги статті 141 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складено 13 травня 2024 року.

Суддя: Оксана КАТЕРНЯК