КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 754/331/16-ц

номер провадження: 22-ц/824/4194/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Пересунька Сергія Сергійовича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року у складі судді Панченко О.М., у справі за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 23 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», перейменованого в подальшому на ПАТ «Альфа-Банк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 800002338 на строк до 23 жовтня 2022 року, за умовами якого позивач зобов`язується надати відповідачу кредит в сумі 20 000,00 доларів США в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту. Позивач указував, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 20 000,00 доларів США, однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 14 грудня 2015 року мав прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 15 473,33 доларів США, за відсотками - 1 030,57 доларів США.

З урахуванням наведеного, ПАТ «Альфа-Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 16 503,90 доларів США, а саме, за кредитом - 15 473,33 доларів США, за відсотками - 1 030,57 доларів США.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року, що занесена до протоколу судового засідання, замінено позивача ПАТ «Альфа-Банк» на акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Пересунько С.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Сенс Банк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у зв`язку з веденням мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки на теперішний час звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснено. Відтак вважає посилання суду на те, що AT «Сенс-Банк» задовольнило свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованими та безпідставними.

Також вказує, що твердження суду про те, що зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки є припиненими, оскільки банк реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, суперечить усталеній практиці Верховного Суду.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання призначене на 09 квітня 2024 року об 11 год 30 хв. не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені завчасно, у встановленому законом порядку. Причини неявки апеляційному суду не повідомили.

Так, представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Пересунько С. повідомлений апеляційним судом шляхом надсилання судової повістки 15 січня 2024 року на його офіційну електронну адресу, яку він отримав того ж дня.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлений апеляційним судом шляхом надсилання судової повістки 17 січня 2024 року на його офіційну адресу проживання. 18 січня 2024 року судова повістка була вручена йому особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Таким чином, учасники справи вважаються належним чином повідомлені про розгляд справи.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку сторін такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ Сенс-Банк, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 07липня 2020 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року, з відповідача ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості перед АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором №800002338 від 23 жовтня 2007 року, яка станом на 23 жовтня 2016 року складала 17 094,80 доларів США і 121 553 грн 62 коп. пеня за прострочення основного боргу та процентів, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №800002338-И від 23 жовтня 2007 року, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :10:097:0101, площею 0,2000 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Абрамівська сільська рада, село Дудки, провулок Кірова, яка належить ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки вони ґрунтуються на неповному з`ясуванні фактичних обставин справи та зроблені з порушенням судом норм матеріального й процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товарством «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 800002338, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 20 000 доларів США зі сплатою 12,25% річних, строком до 23 жовтня 2022 року на власні потреби без будь - яких обмежень.

Пунктом 2.10 кредитного договору передбачено, що детальний розпис сукупної вартості кредиту, з урахуванням реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, виду, предмету та вартості супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника визначені додатком № 1 до цього договору.

Згідно з пунктом 5 кредитного договору, графік здійснення платежів з повернення кредиту та детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням, реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, видів, предмету та вартості супутніх послуг викладений в додатку № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.5.1 кредитного договору, банк має право вимагати (в тому числі в судовому порядку) від позичальника дострокового виконання зобов`язань за договором в будь-якому з наступних випадків істотного порушення позичальником зобов`язань за цим договором: у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць та інші.

Відповідно до пункту 6 кредитного договору, підпис позичальника на цьому договорі є письмовим підтвердженням отримання ним свого примірнику цього договору в дату його укладення та ознайомлення ним у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також інформації, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство.

Як вбачається із наданого ПАТ «Альфа-Банк» розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором №800002338 від 23 жовтня 2007 року належним чином не виконав, в результаті чого станом на 14 грудня 2015 в нього утворилась прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 15 473,33 доларів США, за відсотками - 1 030,57 доларів США та пеня - 2 053 грн 40 коп.

Також по справі встановлено, що з метою забезпечення виконання кредитного договору, 23 жовтня 2007 року між сторонами був укладений іпотечний договір земельної ділянки №800002338-И, згідно якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності земельну ділянку, площею 0,2000 га, кадастровий номер :106097:0101, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Абрамівська сільська рада, село Дудки, провулок Кірова.

Зі справи видно, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 07липня 2020 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року, позовні вимоги АТ «Альфа - Банк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Альфа - Банк» за кредитним договором № 800002338 від 23 жовтня 2007 року, яка станом на 23 жовтня 2016 року становить 17 094,80 доларів США (в т.ч. 15 340,57 доларів США за основним боргом та 1 754,23 доларів США за процентами), а також 121 553 грн 62 коп. пеня за прострочення основного боргу та процентів, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 800002338-И від 23 жовтня 2007 року, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :10:097:0101, площею 0,2000 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Абрамівська сільська рада, село Дудки, провулок Кірова, яка належить ОСОБА_1 , право власності на предмет іпотеки підтверджене Державним актом на право власності на земельну ділянку (серія ЯД № 700143), який виданий Вишгородським районним відділом земельних ресурсів 05 вересня 2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичай ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Матеріали справи не містять доказів того, що рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07липня 2020 року було виконане, предмет іпотеки реалізовний, а кошти від такої реалізації були отримані АТ Альфа-Банк в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 800002338 від 23 жовтня 2007 року.

Водночас позивач категорично заперечує факт реалізації предмета іпотеки за вказаним вище рішенням суду.

У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наявність рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного способу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Зазначена позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).

Однак суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України, вказаних вище фактичних обставини справи належним чином не з`ясував, не урахував вказаних вище норм закону та правових висновків Верховного Суду, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в позові АТ «Сенс Банк», з тих підстав, оскільки рішенням суду в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №800002338 від 23 жовтня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги заявлене у заяві про перегляд заочного рішення клопотання ОСОБА_1 про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, з таких підстав.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 періодично частково погашав заборгованість за кредитом й останній платіж здійснив 27 липня 2015 року. Тобто, відповідач періодично вчиняв дії, що свідчать про визнання ним боргу за кредитним договором.

Із вказаним позовом до суду ПАТ «Альфа-Банк» звернулося 30 грудня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.2 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову АТ «Сенс Банк», стягнувши з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №800002338 від 23 жовтня 2007 року у сумі 16 503,90 доларів США, а саме: 15 473,33 доларів США за кредитом; 1 030,57 доларів США за відсотками, з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У даній справі АТ «Сенс Банк» сплатило судовий збір за подання та розгляд апеляційної скарги у розмірі 8 911 грн 56 коп.

Оскільки колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про задоволення позову АТ «Сенс Банк», то з урахуванням положень ч.1 ст.141 ЦПК України понесені ним судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на його користь.

Датою постанови апеляційного суду є дата складення повного її тексту, оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи без проголошення скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частин) та в цьому випадку підлягають застосуванню положення другого речення ч.5 ст.268 ЦПК України, якою передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Пересунька Сергія Сергійовича задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №800002338 від 23 жовтня 2007 року у сумі 16 503,90 доларів США, а саме: 15 473,33 доларів США за кредитом; 1 030,57 доларів США за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» 8 911 грн 56 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: