Провадження № 4-с/752/43/24
У Х В А Л А

Іменем України

01 квітня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Давиденко С.Р.,

вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ); стягувач: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2023 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Оксененко Д.О., звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту зі всього майна та оголошення заборони його відчуження, належного ОСОБА_1 і просить зобов`язати відповідача зняти арешт зі всього майна боржника, накладений постановою від 13.10.2011 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у Відділі (раніше - підрозділ примусового виконання рішень ДВС ГУЮ у м. Києві) перебувало ВП № НОМЕР_1 від 13.10.2011 року з виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва № 2-1210/10 від 27.04.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування боргу за договором позики 2728000 грн, пені в розмірі 654720 грн, штраф у розмірі 556000 грн, збитки від інфляції 100936 грн, а всього 4 039 656 грн.

13.10.2011 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відомості про стан виконавчого провадження відсутні.

Разом з тим, у відділі перебувало ВП № НОМЕР_2 від 22.01.2015 з виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва № 2-1210/10 від 27.04.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування боргу за договором позики 2728000 грн, пені в розмірі 654720 грн, штраф у розмірі 556000 грн, збитки від інфляції 100936 грн, а всього 4 039 656 грн. 22.01.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

30.06.2016 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувача, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 «Про виконавче провадження».

Повторно на виконання зазначений виконавчий лист не надходив та на виконанні станом на 19.09.2023 року не перебуває.

У зв`язку з тим, що позивачу відмовлено в знятті арешту майна позивача, просить суд зобов`язати відповідача скасувати арешт майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року відкрито провадження у цивільній справі. Витребувано матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_1 (а.с. 59).

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ у Голосіївському районному суді м. Києва, 18.12.2023 року справа № 752/23871/23, провадження № 4-с/752/216/23 передана до провадження судді Плахотнюк К.Г.

Ухвалою від 01.01.2024 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання (а.с. 64).

У судовому засіданні сторони відсутні, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не надали.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Судом встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2010 року у справі № 2-1210/10, яке залишене в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування боргу за договором позики - 2728000 грн, пені в розмірі 654720 грн, штраф у розмірі 556000 грн, збитки від інфляції 100936 грн, а всього 4 039 656 грн. Рішення набрало законної сили 13.04.2011 року.

27.04.2010 року на виконання зазначеного рішення судом видано виконавчий лист № 2-1210/10.

Відповідно до листа відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) № 25372, отриманого представником позивача 09.11.2023 року, згідно даних АСВП (спецрозділ) встановлено, що на виконанні у Відділі перебувало ВП № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа від 27.04.2010 № 2-1210/10, що видав Голосіївський районний суд м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування боргу за договором позики - 2728000 грн, пені в розмірі 654720 грн, штраф у розмірі 556000 грн, збитки від інфляції 100936 грн, а всього 4 039 656 грн.

13.10.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

18.12.2014 року державним виконавцем у відповідності до п.п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Надати більш детальну інформацію з приводу виконання вказаного виконавчого провадження, ознайомитися з матеріалами вказаного виконавчого провадження, а також надати копію запитуваної постанови не виявляється можливим у зв`язку із знищенням документообігу відділу за перебігом терміну зберігання, відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної служби та приватними виконавцями».

Підстави для знаття арешту з майна боржника відсутні (а.с. 53).

Разом з тим, як вбачається з листа відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) № 47034/3-23 згідно з даними АСВП (спецрозділ) встановлено, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа від 27.04.2010 № 2-1210/10, що видав Голосіївський районний суд м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування боргу за договором позики - 2728000 грн, пені в розмірі 654720 грн, штраф у розмірі 556000 грн, збитки від інфляції 100936 грн, а всього 4 039 656 грн. Так, 22.01.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

04.03.2015 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

15.05.2015 державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження відповідно до п.4 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження». 30.06.2016 року винесено постанову про поновлення виконавчого провадження.

30.06.2016 державним виконавцем у відповідності до п.п.2 ч. 1 ст. 47 Закону винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Повторно на виконання вказаний виконавчий документ не надходив та на виконанні не перебуває (а.с. 46).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.10.2023 року, «Інформація зі спеціального розділу», наявне обтяження, яке зареєстровано 04.11.2011 № 11804546, а саме арешт невизначеного майна, всього майна боржника ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника, НОМЕР_1, 13.10.2011, підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Стаття 447 ЦПК України регламентує, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин 1, 6 ст. 55 Закону України № 606-Х1У від 21 квітня 1999 року "Про виконавче провадження" (в редакції закону, чинній на час накладення арешту) арешт майна боржника застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України № 606-Х1У у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві.

В силу частини 4 статті 40 цього Закону повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був визначений у три роки (частина 1 статті 21).

Згідно із ч. 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки зняття арешту з майна боржника державним виконавцем, а у всіх інших випадках відповідно до частини п`ятої статті 59 цього ж Закону арешт може бути знятий з усього майна боржника або його частини за рішенням суду.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» усі дії в рамках виконавчого провадження здійснюються виключно стосовно майна, яке належить боржнику.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз`яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно п. 2 ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує законні права їх власника майна, щодо вільного розпорядження майном.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Як встановлено при розгляді справи відкритих виконавчих проваджень, за якими боржником виступає ОСОБА_1 , на виконанні у відділі не перебуває.

Також, судом беззаперечно встановлено, що виконавче провадження № НОМЕР_1 було завершено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ за яким боржником виступає ОСОБА_1 не направлявся на повторне примусове виконання. Надати детальну інформацію відносно виконавчого провадження являється неможливим у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання, переданих на зберігання становить 3 роки.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна.

Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому на думку суду, є підставою для задоволення скарги.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками (Постанова ВП ВС від 06.04.2021, справа № 910/10011/19).

Таким чином, враховуючи зібрані по справі докази, беручи до уваги те, що на теперішній час наявність цього обтяження (арешту) порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.

Керуючись нормами ст. 2, 5, 12, 13, 209, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ); стягувач: ОСОБА_2 , задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту зі всього майна та оголошення заборони його відчуження, належного ОСОБА_1 .

Зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт зі всього майна, належного ОСОБА_1 , та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою державного виконавця від 13.10.2011 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, номер запису про обтяження: 11804546.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею

(частина 2 статті 261 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду (частина 1 статті 353, стаття355 ЦПК України).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (стаття 354 ЦПК України).

Суддя: Плахотнюк К.Г.