КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/5809/23 Головуючий у 1 інстанції: Шаповалова К.В.
провадження №22-ц/824/5961/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звенулась до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовуваала тим, що 12 вересня 2022 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Hyundai", реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив зіткнення з автомобілем "BMW", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 .

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідно з висновку експерта, матеріальний збиток заподіяний автомобілю "BMW", реєстраційний номер НОМЕР_2 , склав 250 813 грн 43 коп.

Вказувала, що страхова компанія ТДВ "СГ "Оберіг", в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , виплатила ОСОБА_2 130 000 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 120 813 грн 43 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 120 813 грн 43 коп. та судовий збір у розмірі 1 208 грн 13 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги вказує, що страхова компанія погодила з відповідачем суму страхового відшкодування у розмірі 130 000 грн (лист ТзДВ «СГ «ОБЕРІГ» № 0905-01 від 09.05.2023 року) у зв?язку з ДТП. Страховик виплатив страхове відшкодування позивачеві у вказаній вище сумі, що підтверджується матеріалами справи, і позивач не заперечує її отримання.

Тобто, страхове відшкодування позивачеві було виплачене страховиком і спір між сторонами з приводу суми спричинених збитків був вирішений.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що огляд транспортного засобу позивача представником страховика був здійснений у встановлені законом строки, то висновок експерта, обраного позивачем згодом, не може бути прийнятий доказом вартості спричинених збитків.

Вказує, що клопотання про призначення судово - автотоварознавчої експертизи з метою визначення дійсного розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, яким керував позивач на момент ДТП, у справі не заявлене, а відтак вартість пошкодженого транспортного засобу неможливо встановити.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, страхова компанія погодила з позивачем розмір страхового відшкодування спричинених внаслідок ДТП збитків та сплатила обумовлену суму коштів позивачу, про що страхова компанія надала листа Апелянта.

Однак суд першої інстанції не врахував дані обставини справи та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у справі не оспорював вірність визначення розміру відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, висновок, яким було визначено матеріальний збиток. Крім того, відповідачем не надано ґрунтовних заперечень, із відповідними доказами, щодо неналежності такого висновку, жодна із сторін не просила суд призначити експертизу, яка б підтвердила чи спростувала висновок, що долучений до позовної заяви.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 29 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ТДВ «СГ «Оберіг» було укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/2812007, предметом страхування якого є страхування транспортного засобу автомобіля «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.59).

12 вересня 2022 року приблизно о 07:45 годині ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по провулку Лермонтова в м. Києва, в порушення п.п.11.3, 11.1 ПДР України, по дорозі з двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в попутному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки, здійснив рух по зустрічній смузі, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постанова набрала законної сили.

У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За постановою Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі №234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Тому суд першої інстанції вірно вважав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягала доведенню.

Згідно ч.1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ч.2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

В силу статті 5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіль «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 на праві власності зареєстрований за позивачем ОСОБА_2 (а.с.65).

Згідно з висновком експертного дослідження від 28 вересня 2022 року

№ ЕД-19-22/32111-АВ, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу станом на 28 вересня 2022 року складає 250 813,43 грн (а.с.17), вартість матеріального збитку -

250 813,43 грн (а.с. 19).

Із вказаного висновку вбачається, що при проведенні дослідження експертом, в тому числі та зокрема враховувався акт огляду транспортного засобу від 15 вересня 2023 року, який проводився за адресою: м. Київ, вул. Харченка, 34 у присутності позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_1 та представника страхової компанії «Оберіг» Антошина В.А., та яким було визначено об`єм і види відновлювальних робіт, необхідних для цього запасних частин і матеріалів. Копія вказаного акту огляду КТЗ долучена до висновку та на ньому зафіксовано, що він підписаний позивачем, відповідачем та представником страхової компанії «Оберіг» (а.с.21-22).

Так як цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент ДТП була у встановленому законом порядку застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг», то позивачка звернулась до нього із відповідною заявою щодо виплати страхового відшкодування.

Відповідно до змісту полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/2812007 страхова сума на одного потерпілого за заподіяну майнову шкоду - 130 000 грн, франшиза - 0 грн (а.с.59).

За результатами розгляду вказаної заяви ТДВ «СГ «Оберіг» виплатило на користь позивачки страхове відшкодування у розмірі 130 000 грн (а.с.60).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 зазначеної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з пунктом 2.3 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Тому при визначені розміру страхового відшкодування страховик зобов`язаний врахувати коефіцієнт фізичного зносу, у зв`язку із чим страховик обмежений щодо виплати розміру страхового відшкодування, зокрема, вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У даному випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 сформульовано висновок про те, що оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Саме відповідач, як особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, позивач правомірно звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, оскільки у нього виникло право на відшкодування шкоди, а саме, різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач вказав, що потерпілою (позивачкою) було узгоджено із страховою компанією розмір страхового відшкодування в сумі 130000 грн, а отже вимоги до нього є необґрунтованими, а висновок експертного дослідження, в якому визначено вартість відновлювального ремонту в розмірі 250813,43 грн - неналежним доказом.

Як вбачається з листа ТДВ «СГ «Оберіг» 13 жовтня 2022 року відповідно до заяви потерпілої, між страховою компанією та ОСОБА_2 було узгоджено суму страхового відшкодування - 130 000 грн, що є лімітом страхування за відповідним полісом №АР/2812007. При цьому, потерпіла зазначила, що здійснення страховиком виплати страхового відшкодування згідно заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням страховиком своїх зобов`язань перед заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та заявник не матиме жодних претензій до страховика стосовно означеного страхового випадку; розмір страхового відшкодування страховиком та заявником взаємно погоджено, страховик та замовник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування та не наполягають на проведенні оцінки, експертизи.

Отже, вказаним листом/заявою було вирішено питання саме страхового відшкодування потерпілій у ДТП особі ТДВ «СГ «Оберіг», як страховиком винної у ДТП особи.

В той же час, вказаною заявою потерпіла не брала на себе зобов`язання щодо відсутності у неї претензій до винної у ДТП особи та не відмовлялась від права звернення до неї для відшкодування різниці між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою. При цьому, як зазначалось, страхова компанія виплатила потерпілій повну суму (ліміт) страхового платежу.

Поряд з цим, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з вини відповідача перевищує ліміт відповідальності страхової компанії.

Як зазначено у листі страхової компанії, станом на день ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 була забезпечена страховою компанією за полісом обов`язкового страхування та електронним сертифікатом до договору «Комплексний договір автострахування «Євроцивілка» від 28 січня 2022 року №42-073691. При цьому страхова компанія у листі, адресованому позивачу, повідомила, що у страхової компанії відсутній обов`язок щодо виплати страхового відшкодування за вказаним електронним сертифікатом, оскільки під час ДТП, що мало місце 12 вересня 2022 року, водій ОСОБА_1 здійсним рух по зустрічній смузі, внаслідок чого відбулось зіткнення, що, відповідно до умов договору, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування (а.с. 90).

Згідно ч.1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що враховуючи суму фактично завданої шкоди у розмірі 250 813,43 грн (вартість відновлювального ремонту), суму страхового відшкодування, виплаченого ТДВ «СГ «Оберіг» в розмірі 130 000 грн, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 120813,43 грн (різниця від суми фактичної шкоди та виплачених/отриманих позивачкою коштів).

Суд також зазначав, що відповідач у справі не оспорював вірність визначення розміру відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, висновок, яким було визначено матеріальний збиток. Крім того, відповідачем не надано ґрунтовних заперечень із відповідними доказами щодо неналежності такого висновку, та жодна із сторін не просила суд призначити експертизу, яка б підтвердила чи спростувала висновок, що долучений до позовної заяви.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: