Провадження № 2/522/2130/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Суворової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визначення місця проживання дитини з батьком,

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м. Одеси 04.12.2023 року через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.08.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції за актовим записом №1731. За час перебування у шлюбі у сторін народився спільний син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем не склалися з ряду підстав, що унеможливили подальше проживання сторін однією сім`єю, подружжям було прийнято спільне рішення про розлучення. Внаслідок чого, 11.07.2017 року Приморським районним судом м.Одеси було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (справа №522/8189/17). Після розлучення спільний син сторін деякий час проживав разом із матір`ю, проте протягом останнього року дитина постійно проживає разом із батьком. Як зазначено в позові , на даний час між сторонами є ряд суперечностей щодо місця проживання дитини, у зв`язку із чим ОСОБА_1 був вимушений звернутись до Приморського районного суду м.Одеси із даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 07.12.2023 року позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 25.12.2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін , розгляд справи призначено на 07.02.2024 року.

Ухвалою суду від 07.02.2024 року залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08.03.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача адв. ОСОБА_4 надійшло клопотання про долучення доказів, а саме характеристики ОСОБА_3 , довідки про доходи від 08.01.2024 р., письмових пояснень від 01.03.2024 р., витягу про відсутність судимості (а.с.67-76).

Ухвалою суду від 28.03.2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адв. ОСОБА_5 про виклик свідка задоволено. Здійснено виклик свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

17.04.2024 року від представника позивача адв. ОСОБА_5 надійшов висновок №026340 Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.95-100).

У судове засідання 01.05.2024 року з`явились: позивач та його представник адв. ОСОБА_5 , свідок ОСОБА_6 .

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно, про причини не явки суду не повідомили.

На адресу суду повернулись поштові конверти із відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с.66), судові повістки треті особі отримали, про що повернулось рекомендоване поштове повідомлення (а.с.65), а також в матеріалах справи наявні довідки про отримання судових повісток електронною поштою.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, допитавши свідка та заслухавши позивача, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №8977, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.17).

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11.07.2017 року (справа №522/8189/17-ц) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.20).

Позивач є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.15).

Відповідно до довідки вих.№1 від 08.01.2024 року ФОП « ОСОБА_1 » за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 року задекларував підприємницький дохід у розмірі 1 350 000 грн. (а.с.73).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.11.2023 року у власності ОСОБА_1 перебуває трикімнатна квартира загальної площі 118,6 кв.м.за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом711пр-105-2219 та витягом № 34298425 від 29.05.2012 про державну реєстрацію прав на підставі договору дарування від 16.05.2012 року (а.с.11-14, 18-19,29-31).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , навчається в початковій школі Парус , що підтверджується довідкою ТОВ ПОЧАТКОВА ШКОЛА ПАРУС №31 від 28.11.2023 року, договором з батьками та ТОВ ПОЧАТКОВА ШКОЛА ПАРУС за 2023-2024 навчальний рік, квитанцією до прибуткового касового ордера №15 від 28.11.2023 року ,якою ОСОБА_8 сплатив за навчання дитини за період з 01.12.2023 року по 01.03.2024 року суму у розмірі 32 400 грн. (а.с.22-28).

Відповідно до характеристики учня 1-А класу початкової школи «ПАРУС» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний, уважний здобувач освіти. Програмований матеріал засвоїв на високому рівні. Батько ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню сина, приводить та забирає учня зі школи, цікавиться його навчанням та поведінкою, відвідує класні та загальношкільні батьківські збори (а.с.72).

ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в психіатра та нарколога також не перебував, що підтверджується довідкою з КНП «Одеського обласного медичного центру психічного здоров`я» ООР від 30.11.2023 року №0689 та Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» (а.с.16,74).

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За ч.ч. 1, 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем зазначено суду, що після розлучення спільний син сторін ОСОБА_1 деякий час проживав разом із матір`ю, проте протягом останнього року дитина постійно проживає разом із батьком. Позивач зазначив , що відповідачка не заперечує проти того, щоб дитина проживала з батьком. Проте, позивач не зміг чітко пояснити суду мету свого звернення до суду та саме якими діями відподачки порушені його права, враховуючи , що відповідачка фактично визнала його вимоги та не заперечує проти проживання дитини з батьком .

Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку№ 026340 органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/554/1 від 17.04.2024 слідує, що орган опіки та піклування вважає доцільним визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . При цьому органом опіки та піклування зазначено, що ОСОБА_2 в телефонній розмові повідомила спеціалісту Служби у справах дітей ОМР, що на даний час вона проживає в Швейцарії, тому вона не заперечує проти визначення місця проживання її малолітнього сина ОСОБА_3 з батьком (а.с.97-100).

Верховний Суд у постановах, зокрема від 15.06.2020 у справі № 588/1311/17 та від 30.06.2021 у справі № 916/1142/20 зазначив, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які підлягають встановленню.

Згідно з ч. 6 статтею 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У даному випадку суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, оскільки дитина хоч тимчасово і проживає разом із батьком, однак в силу свого віку (вісім повних років), роз`єднання їх у такому віці може негативно вплинути на його психологічний стан.

Водночас суд враховує, що на території України діє воєнний стан, тому перебування малолітньої дитини разом із матір`ю за кордом на даний час є більш безпечним, ніж перебування разом із батьком на території України.

За таких обставин, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність проживання малолітньої дитини разом із батьком, та з огляду на викладене, враховуючи якнайкращі інтереси малолітньої дитини, не вбачає правових підстав для задоволення даного позову.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 15,16, 23, 201, 277, 302 ЦК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 43-44, 49, 76 - 81, 82, 83, 89, 90, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визначення місця проживання дитини з батьком відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 06.05.2024 року.

Суддя О.В.Суворова