Справа № 608/32/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м.Борщів

Суддя Борщівського районного суду Тернопільської області Зушман Г.І. розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» (м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306) до ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТзОВ «Колект Центр», звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №4685886, укладеним 10 червня 2021 року між ТОВ «Міолан» та відповідачем, посилаючись на те, що у відповідності до умов даного кредитного договору банк надав відповідачу кредит у сумі 5000 грн, однак відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, допустив заборгованість. 16.12.2021 між ТОВ «Міолан» та Товариством з обмеженою «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №16/12-2021-43, відповідно до умов якого ТОВ «Міолан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредит №4685886. У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором про споживчий кредит №4685886. Позивач зазначив, що на 11 грудня 2023 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором №4685886 в розмірі 40750,00 грн., з яких 5000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 34750,00 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 1000 грн - заборгованість з комісії. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 30050,00 грн., з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 24050,00 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1000,00 грн - заборгованість з комісії.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 січня 2024 року дану цивільну справу передано на розгляд Борщівському районному суду Тернопільської області за територіальною підсудністю, за місцем проживання відповідача.

Ухвалою суду від 29 січня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

08 квітня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що має заборгованість по спірному кредитному договору у сумі 7250,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 2250,00 грн заборгованість по відсотках за 30 днів користування кредитом. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що, як вбачається із позовної заяви, позивач просить стягнути з нього заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги в сумі 24 050,00 грн. (а було нараховано 34 750.00 грн., при цьому не зазначено, на яку саме дату відступлення, оскільки таке відбулося двічі). В той же час відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 10- 01/2023 від 10 січня 2023 року вбачається, що сума заборгованості за нарахованими відсотками становить 34 750.00 грн, тобто відсотки нараховано на час другого відступлення, на 10 січня 2023 року. Зазначає, що за умовами спірного кредитного договору погоджено сплату відсотків за кредитом, який наданий на 30 днів, тобто по 10 липня 2021 року. Відтак, у межах строку кредитування по 10 липня 2021 року він мав, зокрема, повернути позивачеві кредит і сплатити проценти. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. А тому вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Строк кредитування сплив 10 липня 2021 року. Аргументи позивача про те, що він має право нараховувати передбачені договором проценти до дати відступлення права вимоги, є неспроможними. Така позиція узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду у справі за № 444/9519/12 від 28.03 2018 року. Позивач стверджує, що відсотки ним нараховано на дату відступлення права вимоги. В той же час, як вбачається із реєстру боржників до договору факторингу № 16/12- 2021-43 від 16 грудня 2021 року заборгованість по процентах становить 17250,00 грн., відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року вбачається, що сума заборгованості за нарахованими відсотками становить 34 750.00 грн.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти.

Між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 10 червня 2021 року було укладено договір про споживчий кредит №4685886, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 5000,00 грн., зі сплатою процентів, строком на 30 днів до 10 липня 2021 року.

Пунктом 1.5.1 договору встановлено розмір комісії в сумі 1000,00 грн; пунктом 1.5.2 визначені проценти за користування кредитом в розмірі 2250,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, а п. 1.6. визначено стандартну (базову) ставку за користування кредитом в розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 2.2.2 нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування.

Пунктом 2.3. договору передбачені умови пролонгації, у т.ч. стандартної (п. 2.3.1.2), згідно із якими позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування до 60 днів, і протягом цього періоду нараховуються проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою в п. 1.6. договорів (5%).

З урахуванням п. п. 4.1., 4.2. договору, пролонгація обумовлює складання оновлених графіків платежів.

Згідно із п. 4.2, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості, кредитодавець починаючи з наступного дня після закінчення строку кредитування з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою , передбаченою в п. 1.6. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України.

Згідно з п. 6.1 кредитного договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан».

Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект кредитних договорів або інформація з посиланням на них є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через веб-сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2 кредитного договору).

За змістом п. 6.3 кредитного договору позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору; не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив ТОВ «Мілоан» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору.

Укладення ТОВ «Мілоан» кредитних договорів з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитних договорів, які підписані власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору). Кредитний договорір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору).

Згідно п. 7.1 кредитні договори набувають чинності з моменту їх укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ними обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 договору.

Відповідно до додатку №1 до кредитного договору №4685886 від 10 червня 2021 року заборгованість відповідача за зазначеним вище договором мала бути сплачена 10 липня 2021 року в розмірі 8250,00 грн. з яких: 5000,00 грн. сума кредиту, 2250,00 грн проценти, 1000,00 грн комісія.

Факт отримання кредитних коштів в сумі 5000,00 грн. відповідачем підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16.02.2022 вихідний №1551/16-02.

Матеріалами справи, зокрема, розрахунками, відомостями про щоденні нарахування та погашення підтверджується, а відповідачем визнається факт отримання кредитних коштів. Відповідач не заперечував факт дійсності та укладення зазначеного договору.

16 грудня 2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №16/12-2021-43, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» (новий кредитор) право грошової вимоги до позичальника, за договором про споживчий кредит №4685886 від 10 червня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем.

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до відповідача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором про споживчий кредит №4685886.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що станом на 11 грудня 2023 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором №4685886 в розмірі 40750,00 грн., з яких 5000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 34750,00 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 1000 грн - заборгованість з комісії. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 30050,00 грн., з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 24050,00 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1000,00 грн - заборгованість з комісії.

Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з умов пунктів 1.3, 1.4. договору №4685886 від 10 червня 2021 року, кредит надається строком на 30 днів з 10.06.2021, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 10.07.2021.

Відповідно до п.2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору.

Однак, в порядку ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів пролонгації строку кредитування, зокрема, доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п. п. 4.1., 4.2. договорів.

З відомостей про щоденні нарахування та погашення судом установлено, що після закінчення строку дії договорів позики позивачем нараховувалися проценти згідно п.1.6. договору, тобто після закінчення строку дії договору.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, рішенні Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно зст.1050 ЦК України.

Постановою Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашенкя кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника(«за користування кредитом»).

П. 7.1. договору, відповідно до якого права та обов`язки сторін, що ними обумовлені, виникають з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 договору не є підставою нарахування процентів за користування кредитом поза встановлений договорами строк кредитування, оскільки цей пункт договору регулює інші відносини та не визначає погоджений сторонами строк кредитування.

Відтак, суд вважає безпідставним нарахування процентів після спливу терміну кредитування на підставі п. 2.3.1.2. договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Однак, суд виходить з того, що така підстава позову у позовній заяві не заявлялась. Позовні вимоги стосуються виключно стягнення суми основного боргу, комісії та процентів за користування кредитом, а не процентів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Суд не вбачає підстав виходити за межі позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованим нарахування відсотків за користування кредитом у відповідності до погодженого графіку платежів (додаток №1 до договору) та відомостей про щоденні нарахування та погашення: за кредитним договором №4685886 від 10 червня 2021 в сумі 2250,00 грн., що разом із сумою тіла кредиту та комісією становитиме 8250,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вважає, що має заборгованість по спірному кредитному договору у сумі 7250,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 2250,00 грн заборгованість по відсотках за 30 днів користування кредитом. Однак не зазначає чи було ним сплачено одноразову комісію сумі 1000,00 грн. і доказів сплати не надає.

Таким чином, позов слід задовольнити частково в сумі 8250,00 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Позивачем при поданні позову понесено судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 2684,00 грн. а також сплачено витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023; платіжну інструкцію № від 09.11.2023; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» затверджений Рішенням Загальних зборів №03-01/2023 від 03.01.2023; заявку на надання юридичної допомоги №208 від 04.11.2023; витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.11.2023.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідач не заперечував того, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, вважав їх надзвичайно завищеними та невиправданими.

Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3562,00 грн, пропорційно до задоволеної суми позовних вимог.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3562,00 грн. понесених витрат на правничу допомогу та 2684,00 грн. судового збору.

На підставі ст. 526, 530, 610,612,638, 1048, 1049, 1054 ЦК України та керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» (м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, ) заборгованість за договором про споживчий кредит №4685886, укладеним 10 червня 2021 року станом на 11 грудня 2023 року в сумі 8250 (вісім тисяч двісті п`ятдесят) грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2250,00 грн -заборгованість за процентами; 1000,00 грн - заборгованість з комісії .

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 2684,00 грн та 3562,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 08 травня 2024 року.

Суддя