Справа № 442/217/22 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/398/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Дрогобицької міської ради на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 07 грудня 2023 року в складі судді Марчука В.І. в справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про визнання незаконним та скасування рішення Дрогобицької міської ради,-

встановив:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Дрогобицької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про визнання незаконним та скасування рішення Дрогобицької міської ради № 952 від 22.12.2021 «Про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність земельних ділянок».

Вимоги обгрунтовані тим, що 22 грудня 2021 року затверджено матеріали з виготовлення технічної документації та передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 261 кв.м. на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 . На частині земельної ділянки знаходиться металевий гараж ОСОБА_1 , у зв?язку з чим порушено його право.

Так, 20 листопада 2018 року ОСОБА_1 придбав в ОСОБА_6 металевий гараж по АДРЕСА_1 за 1000 доларів США, за вказаною адресою знаходяться також інші гаражі, які розміщені там вже 50 років. Також, за вказаною адресою, поряд з металевими гаражами, знаходиться гараж ОСОБА_1 , який є капітальною спорудою, набутий у власність на підставі договору дарування гаража від 23.05.2011, та який розміщений на земельній ділянці, яка перебуває у його приватній власності. Земельна ділянка, яка передана безоплатно у власність родині Ступницьким на підставі оскаржуваного рішення та відображена у затвердженій технічній документації, в зазначених межах не співпадає з межами та площею земельної ділянки, яка перебувала у фактичному користуванні родини ОСОБА_7 на АДРЕСА_1 , відповідачі протиправно захопили земельну ділянку площею 41 кв.м., на якій і знаходиться металевий гараж позивача.

Звертає увагу, що ухвалою Дрогобицької міської ради від 26.05.1999 "Про надання в постійне користування громадянам земельних ділянок, на яких знаходяться приватизовані ними будинки, а також господарські споруди" надано в постійне користування для обслуговування приватизованих будинків ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 проживають по АДРЕСА_2 спільно земельну ділянку площею 220 кв.м. по АДРЕСА_2 .

Натомість, 05.03.2021 родина Ступницьких подає до Дрогобицької міської ради заяву про погодження меж земельної ділянки вже на 261 кв.м., хоча як слідує з вищенаведених документів, в постійному користуванні перебувало 220 кв.м. Між земельною ділянкою, що надана в користування Ступницьким площею 220 кв.м., та земельною ділянкою на якій знаходиться металевий гараж позивача, знаходиться огорожа. Виробляючи технічну документацію на земельну ділянку при обмірах 24.11.2020, згідно Схеми планової основи (картограми виконаних робіт), родина Ступницьких маючи намір захоплення земельної ділянки під металевим гаражем позивача, та очевидно і самого металевого гаража, ввели в оману інженера землевпорядника та повідомили, що це їхній металевий гараж, відповідно землевпорядник при обмірах включає також земельну ділянку, на якій розташований металевий гараж ОСОБА_1 .

Крім цього зазначає, що відповідачка ОСОБА_3 , в порушення вимог ст. 116 ЗК України вдруге безоплатно набула у власність земельну ділянку по виду використання для будівництва та обслуговування житлового будинку, так як у 2018 році нею таке право використано, зокрема, відповідно до п. 1.29 Рішення Дрогобицької міської ради від 26.04.2018 ОСОБА_3 вже передано у власність земельну ділянку площею 600 кв.м., на АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:044:0261 по виду використання для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Просив визнати незаконним та скасувати рішення Дрогобицької міської ради № 952 від 22.12.2021, а саме в частині п. 1.6. про затвердження матеріалів з виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передання безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , прож., м. Дрогобич, земельну ділянку площею 261 кв. м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0190, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Оскаржуваним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 07 грудня 2023 рокупозовну заяву задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення ХУІ сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради № 952 від 22.12.2021р. "Про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність земельних ділянок", а саме в частині п. 1.6. про затвердження матеріалів з виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передання безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , прож., м. Дрогобич, земельну ділянку площею 261 кв. м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0190, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Стягнуто із Дрогобицької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 198 (сто дев`яносто вісім) грн. 50 коп. з кожного.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_2 та Дрогобицька міська рада.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, недоведеністю та без належного з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, ухвалюючи таке суд не зазначив, чим рішення Дрогобицької міської ради № 952 від 22.12.2021 в частині п. 1.6. порушує права позивача, а також чим оскаржуване судове рішення поновлює позивача у правах.

Стверджує, що позивач не був та не є власником чи користувачем відповідної земельної ділянки, яка надана у власність відповідачам, така не порушує меж земельної ділянки, що належить позивачу.

У позивача відсутні будь які права на відповідну земельну ділянку, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову.

Також, просить врахувати, що ОСОБА_2 не отримувала дві земельні ділянки, як це зазначено в оскаржуваному рішенні, оскільки вона набула право власності на частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 261 кв.м. на АДРЕСА_1 , як співласник житлового будинку за вказаною адресою.

При цьому, навіть набуття ОСОБА_2 права власності на дві земельні ділянки не порушує прав позивача, а задоволення позову не поновлює його права.

Просить скасувати рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 07 грудня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі Дрогобицька міська рада зазначає, що непогоджується із оскаржуваним рішенням, оскільки таке є незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм чинного законодаства.

Зокрема, судом не встановлено та в судовому рішенні не зазначено, чим спірне рішення Дрогобицької міської ради № 952 від 22.12.2021, а саме в частині п. 1.6, порушило права ОСОБА_1 .

Отримавши заяву відповідачів про надання згоди на затвердження технічної документації щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки на АДРЕСА_1 , а також технічну документацію, враховуючи рекомендації постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, Дрогобицька міська рада прийняла рішення «Про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність земельних ділянок» № 952 від 22.12.2021.

Зазначає, що ОСОБА_1 не був і не є власником, чи користувачем спірної земельної ділянки, а надана у власність відповідачам земельна ділянка не порушує меж земельної ділянки, що належить позивачу.

При цьому, будь яких доказів, які б засвідчували наявність у позивача права власності на земельну ділянку останній не подав, як і не навів жодних індивідуальних ознак металевого гаражу, придбаного 20.11.2018 у ОСОБА_6 за 1000 доларів.

Більше того, металевий гараж не є нерухомим майном, тому будь якого правового зв`язку із землею не має.

Також, позивачем не було подано документи, які б підтверджували отримання дозволу на розміщення чи будівництво відповідного гаража.

Звертає увагу на те, що до повноважень Дрогобицької міської ради не входить перевірка технічної документації, наданої сертифікованим інженером-землевпорядником, при цьому обов`язком є розгляд заяв та звернень громадян, тому спірне рішення було прийнято у межах компетенції та вимог чинного законодавства.

Крім цього, ОСОБА_2 набула право власності на частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 261 кв.м. на АДРЕСА_1 , як співвласник житлового будинку за цією адресою, при цьому набуття останньою права власності на дві земельні ділянки не порушує прав позивача, а задоволення позову жодним чином не поновлює його в правах.

Просить скасувати рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 07 грудня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

26.03.2024 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника позивача ОСОБА_8 на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційні скарги заперечив, просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.

Інші учасники справи, повторно в судове засідання не прибули, судові повістки відповідачам Дрогобицька міська рада та ОСОБА_2 направлені в їх електронні кабінети та оотримані 11.04.2024, іншим учасникам поштовим відправленням, при цьому судові повістки, скеровані відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_2 повернулися із відміткою поштвого відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду питання по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 на заперечення доводів скарг, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що скарги необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2 отримала безоплатно дві земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, а саме: земельну ділянку площею 261 кв. м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0190, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 600 кв. м. на АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:044:0261, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.

При цьому, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим ЗК України, проводиться один раз за кожним видом використання.

Оскільки ОСОБА_2 використала своє право на отримання земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 600 кв.м. у 2018 році, підстав для задоволення її заяви у 2021 році про надання у власність земельної ділянки такого ж виду користування, не було.

Суд врахував правові висновки, викладені Верховним Судом України в справі № 6-228цс14 у постанові від 24 червня 2015 року, за якими передбачена ст. ст. 116, 121 Земельного Кодексу України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалась своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої ст. 121 Земельного Кодексу України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає різницю між гранично можливою та раніше отриманою у власність.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 20 березня 2019 року, справа №302/380/16-ц дійшов висновку, що передбачена ст. 116 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалася своїм правом та отримала у власність земельну ділянку в розмірах, встановлених ст. 121 ЗК України, не має правових підстав для отримання безоплатно у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге.

Таким чином, Дрогобицька міська рада протиправно, всупереч вимог земельного законодавства, передала відповідачці ОСОБА_2 у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка право на безоплатну власність земельної ділянки даного виду використання, гарантоване законодавством, уже реалізувала, тому суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення про передачу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 спірної земельної ділянки.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія виходить з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Частиною 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Судом встановлено такі юридичноно значимі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно із свідоцтвом на право власності на квартиру від 11 березня 1997 року, виданим Дрогобицьким міським бюро з приватизації державного житлового фонду, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 21).

В свою чергу, відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 230019810, № 230021005, № 230022168, № 230022804, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку загальною площею 113,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 32-36 звороти).

Ухвалою Дрогобицької міської ради № 209 від 26 травня 1999 року «Про надання в постійне користування громадянам земельних ділянок, на яких знаходяться приватизовані ними будинки, а також господарські споруди» надано в постійне користування для обслуговування приватизованих будинків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , земельну ділянку площею 220 кв. м. на АДРЕСА_2 та зобов`язано громадян внести зміни в технічну документацію.

Відповідно до п. 1.6 рішення Дрогобицької міської ради №952 від 22 грудня 2021 року затверджено матеріали з виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано безоплатно у власність та спільну сумісну власність земельні ділянки громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , прож. м. Дрогобич, земельну ділянку площею 261 кв.м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0190, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 2 а.с. 6).

Також, судом встановлено, що рішенням Дрогобицької міської ради №1189 від 26 квітня 2018 року затверджено матеріали з виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано безоплатно у власність та спільну сумісну власність земельні ділянки громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зокрема ОСОБА_3 земельну ділянку площею 600 кв. м. на АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:044:0261, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (т. 1 а.с. 64-67).

В свою чергу, згідно із договором дарування гаража від 23.05.2011, ОСОБА_9 подарував (безоплатно передав) у власність ОСОБА_1 гараж цегляний, який знаходиться на АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 11).

Таким чином, згідно із Витягом про державну реєстрацію прав ОСОБА_1 є власником гаража на АДРЕСА_1 , під літ. «1-А» (т. 1 а.с. 13).

Крім цього, у матеріалах справи наявна копія розписки від 20 листопада 2018 року, за якою ОСОБА_6 продала металевий гараж по вул. Верхратського - ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 8, 9).

Враховуючи наведене, матеріали справи містять беззаперечні докази про те, що і позивач ОСОБА_1 також має у власності майно, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

Звертаючись із позовними вимогами ОСОБА_1 свої доводи фактично зводить до того, що оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування порушено його право, оскільки включено земельну ділянку площею 41 кв.м., на якій близько 50 років знаходиться його металевий гараж, у склад земельної ділянки наданої у власність відповідачам, а також звертає увагу на те, що одна із відповідачів ОСОБА_2 вдруге безоплатно набула у власність земельну ділянку по виду використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку, тому просить скасувати рішення Дрогобицької міської ради № 952 від 22.12.2021 у відповідній частині.

Колегія суддів виходить з того, що захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

У рішенні Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

З наведеного слідує, що на момент звернення до суду порушення, невизнання або оспорювання право особи, яка звертається за захистом, вже має мати місце. Захист права на майбутнє законом не передбачено.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У матерілах справи наявна копія заяви відповідачів від 05.03.2021 адресована міському голові м. Дрогобича про погодження меж земельної ділянки площею 0,0261 га на АДРЕСА_1 із суміжними землекористувачами, серед яких зазначений і ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 22).

З Акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 26.01.2021 слідує, що земельна ділянка площею 261 кв. м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0190, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), межує від А до Б із землями ОСОБА_1 , тобто у котре підтверджує, що останній є суміжним землекористувачем (т. 1 а.с. 46).

Враховуючи наведене, колегія суддів відкидає доводи апеляційних скарг про те, що спірне рішення Дрогобицької міської ради № 952 від 22.12.2021 не стосується прав позивача ОСОБА_10 , як безпідставні та такі, що спростовуються матеріалами справи.

Частиною 1 ст. 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Щоб набути право власності на земельну ділянку необхідно здійснити комплекс робіт: провести кадастрову зйомку землі з геодезичним встановленням меж земельної ділянки, яка включає, зокрема перенесення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проєктом відведення цієї ділянки, погодження цих меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Нормою пункту "г" ч. 1 ст. 121 ЗК України встановлено норму безоплатної передачі земельних ділянок громадянам України із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у розмірі не більше 0,10 гектара .

Згідно із ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, длябудівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначенихстаттею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання.

Таким чином, передбачена ст. ст. 116, 121 Земельного кодексу України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалась своїм правом і отримала у власність земельну ділянку передбаченої ст. 121 Земельного кодексу України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге.

Статтею 152 Земельного кодексу України регламентовано, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.

Згідно із ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є, у тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування згідно рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Норми ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України в такій самій редакції діяли і на час виникнення спірних правовідносин, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів у актуальному стані є публічними та загальнодоступними.

Відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства, могли і повинні були знати про те, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання, що ставить під обгрунтований сумнів добросовісність відповідачки ОСОБА_2 під час набуття земельної ділянки у власність на підставі спірного рішення.

Іншими словами, колегія суддів розділяє доводи апеляційних скарг про те, що Дрогобицька міська рада не зобов`язана перевіряти технічну документацію надану сертифікованим інженером-землевпорядником, при цьому, повинна розглядати відповідні заяви чи звернення громадян, однак зважаючи на те, що відповідачка ОСОБА_2 право на отримання земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд використала у 2018 році, підстав для задоволення її заяви у 2021 році про надання у власність земельної ділянки такого ж виду, не було.

Верховний Суд у постанові від 20 березня 2019 року, справа №302/380/16-ц дійшов висновку, що передбачена ст. 116 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалася своїм правом та отримала у власність земельну ділянку в розмірах, встановлених ст. 121 ЗК України, не має правових підстав для отримання безоплатно у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2020 у справі № 706/1685/16-ц (провадження № 61-39939св18) вказано, що з урахуванням вимог статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз».

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

В питаннях оцінки «пропорційності» Європейського суду з прав людини, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»).

ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за ст. 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 05 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 04 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року).

Таким чином, ст. 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, застосував закон, що їх регулює, повно та всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, тому підстави для задоволення апеляційних скарг, відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив таке з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Дрогобицької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 07 грудня 2023 року залишити без змін залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 травня 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк