Справа № 522/2212/22
Провадження № 2/522/472/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є., Лещенко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у майні,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 1 598 447,50 грн. у зв`язку із залишенням у власності ОСОБА_2 транспортного засобу Lexus LS460L, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Мотивує свої вимоги тим, що між сторонами 22.06.2000 було укладено шлюб. Через погіршення сімейних взаємовідносин, подружжя з 2018 року разом не проживає та спільного господарства не веде, що встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 у справі № 522/20569/21.

За період шлюбу сторонами було нажито рухоме та нерухоме майно, а саме:

- нежилі приміщення напівпідвалу, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (п`ятнадцять), які складаються з приміщень холлу-1, кабінетів -2, 3, 4, 7; санвузлу -5; коридору -9; архіву -6; загальною площею 100.8 кв.м., право власності на які зареєстроване за відповідачем на підставі Свідоцтва, виданого 11 липня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., реєстр. №1170. 18.09.2020 за згодою позивача це майно було відчужене відповідачем за 660086 грн., з яких відповідач не передав позивачці належні їй 330 043 грн.;

- квартира під номером АДРЕСА_2 та складається в цілому з трьох жилих кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 99.6 кв.м., в тому числі житловою площею 58.2 кв.м., право власності на яку було набуте Відповідачем на підставі Додаткової угоди від 10 квітня 2017 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №3-9-9/20 від 15 серпня 2016 року про заміну сторони. 25.07.2019 за згодою позивача, відповідачем було продано вказану квартиру за 1 097 631 грн. з яких відповідач не передав позивачці належні їй 548 815,50 грн.;

- транспортний засіб Lexus LS460L, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був куплений Відповідачем в 2013 році, та на даний час використовується особисто відповідачем, з огляду на що Позивач заявляє вимогу про стягнення з Відповідача половини вартості цього автомобіля, що складає 548 839,00 грн., із залишенням автомобіля у особистій власності Відповідача.

Також, 06.05.2016 за згоди позивача відповідачем було надано у борг (позику) ОСОБА_3 спільні кошти подружжя у сумі 750 000 грн., які були частково в сумі 341 500 грн. повернуті позичальником відповідачу після припинення сімейних відносин сторін у 2018 році, який розпорядився ними на власний розсуд та не повернув позивачці належну їй половину суми в розмірі 170 750, 00 грн.

13.07.2022 ОСОБА_2 подав відзив на позов в якому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю, посилаючись на наступне. Факт встановлення в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 у справі № 522/20569/21 того, що сторони не проживають разом та не ведуть спільне господарство не є преюдиційним, оскільки обставини, пов`язані з припиненням проживання сторін, у тій справі безпосередньо не досліджувалися та не встановлювалися, а судом лише надана правова оцінка твердженню позивача у тій справі. Крім того, припинення шлюбних відносин з 2018 року, як це вказано в рішенні, є достатньо абстрактним, та не відображає точної дати припинення сімейних відносин сторін, конкретність якої є важливою, оскільки отримання ОСОБА_2 коштів, які позивач вважає спільним майном, відбувалося на початку 2018 року. Крім того, відповідач зазначає, що посилання позивача на припинення сімейних відносин з 2018 року є надуманим, оскільки сторони з 2018 року по 21.01.2022 продовжували проживати однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_3 , в зв`язку з чим ОСОБА_2 , продавши вказані нежитлові приміщення та квартиру, а також отримавши позичені грошові кошти в період з 2018 по 2021 роки витратив отримані кошти не на себе особисто, а в інтересах сім`ї, а продаж майна до того ж здійснювався за погодження позивачки. Претензії позивачки щодо виплати їй половини вартості вказаного автомобіля відповідач визнає, зазначаючи при цьому, що дійсна вартість автомобіля Lexus LS460L, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 01.04.2022 складає 837 739,30 грн., а половина вартості відповідно складає 418 869,65 грн.. Також відповідач просить врахувати суд, що витрати на утримання цього автомобіля є теж спільними, а з 01.01.2018 по 30.06.2022 витрати на страхування автомобіля склали 219 000 грн.

Також, 13.07.2022 ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив, з врахуванням заяви про зменшенні розміру позовних вимог: 1) визнати квартиру АДРЕСА_4 об`єктом спільної сумісної власності сторін; 2) в порядку поділу спільного сумісного майна між подружжям квартиру АДРЕСА_4 , залишити у власності ОСОБА_1 зі стягненням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за її частку у спільному майні; 3) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 2 527 852,00 грн.

Мотивує зустрічні вимоги тим, що звертаючись до суду з вимогою про стягнення грошової компенсації за нерухоме та рухоме майно, яке було придбане у період шлюбу сторін, ОСОБА_1 замовчує те, що в період шлюбу сторонами було також придбано квартиру по АДРЕСА_5 , яка була оформлена на ОСОБА_1 , вартістю у відповідності зі звітом про незалежну оцінку ринкової вартості квартири станом на 18.02.2023 - 5 055 704, а відтак половина вартості квартири становить 2 527 852 грн., які відповідач просить стягнути на свою користь, залишивши квартиру у власності ОСОБА_1 .

05.10.2022 ОСОБА_1 подала відзив на зустрічний позов, в якому просила відмовити у задоволенні зустрічного позову повністю, посилаючись на те, що спірна квартира придбана за кошти її батька ОСОБА_5 , який уклав з ЗАТ СПІКЦ «Одисей» 02.12.2005 року договір №69 інвестування будівництва житлового будинку стр. АДРЕСА_6 , що будується за замовленням В/Ч НОМЕР_2 від свого імені та в своїх інтересах. 17.11.2008 між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та Підрядником ЗАТ СПІКЦ «Одисей» було укладено Угоду про заміну сторони в Договорі №69 від 02 грудня 2005 року «інвестування будівництва житлового будинку стр АДРЕСА_6 , що будується за замовленням В/Ч А-3095», за умовами якої ОСОБА_5 за згоди Підрядника передав свої права за Договором новій особі, а саме ОСОБА_1 . Сторони погодили, що «сума в розмірі 374 550, грн., раніше сплачена Підряднику Інвестором ОСОБА_5 згідно Договору №69 від 02 грудня 2005 року, зараховується як оплата інвестиційного внеску Підряднику Правонаступником ОСОБА_1 . Цей факт, на думку ОСОБА_1 свідчить про те, що квартира була придбана ОСОБА_1 на підставі укладеного особисто ОСОБА_5 договору, який особисто оплатив вартість придбаної квартири без участі ОСОБА_1 та, відповідно, ОСОБА_2 , а тому ця квартира не є спільним майном подружжя. Сплачені 12.01.2009 ОСОБА_1 , вже після передачі їй майнових прав на квартиру, грошові кошти за квартиру у сумі 22 620 грн. складають у відсотковому відношенні до загальної вартості квартири лише 5.695%, а тому не можуть впливати на статус цієї квартири як особистої власності ОСОБА_1 , а вимог про їх поділ ОСОБА_2 не заявлялося, як і ніколи за час спільного проживання сторін не заявлялося претензій щодо квартири та не заперечувалися вказані обставини її набуття.

14.06.2023 ОСОБА_1 подала додаткові пояснення в яких зазначила, що факт не проживання сторін з 2018 року, який встановлений судом у рішенні про розірвання шлюбу сторін у справі №522/20569/21 від 21.12.2021, зазначений особисто ОСОБА_2 у його позовній заяві про розірвання шлюбу. Цей факт встановлений саме у мотивувальній частині рішення суду як факт, що встановлений судом при розгляді справи.

Крім того, з матеріалів справи №523/17763/20 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за наслідками подій, які мали місце 29.09.2020 вбачається, що на обкладинці справи (сформована Суворовським відділом поліції в місті Одесі ГУ НП в Одеській області) адреса проживання правопорушника ОСОБА_2 зазначена: АДРЕСА_7 . В наявному у справі протоколі про адміністративне правопорушення адреса проживання ОСОБА_2 з його слів зазначена: АДРЕСА_7 , а адреса реєстрації: АДРЕСА_8 . З пояснень ОСОБА_6 , як співмешканки ОСОБА_2 , вбачається, що вона проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 , від якого у них спільна дитина ОСОБА_2 2015 року народження. З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він з родиною тривалий час проживає за адресою: АДРЕСА_8 та має протягом тривалого часу відносини з ОСОБА_6 , яка з 2020 року знаходиться на його утриманні, так само як і їх спільна дитина ОСОБА_2 . З інформаційної довідки органів поліції щодо ОСОБА_2 , місце проживання останнього є: АДРЕСА_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 . З Договору №02/11-20ф про надання адвокатом правничої допомоги від 09 листопада 2020 року, місце проживання ОСОБА_2 зазначено: АДРЕСА_7 .

В свою чергу, з матеріалів справи №523/16707/20 за заявою ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 вбачається, що місце проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_7 , а сам ОСОБА_2 довгий час намагався жити одразу на декілька сімей ще до відносин з ОСОБА_6 , від якої у нього є син ОСОБА_2 , який народився у 2015 році.

14.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримав та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову та підтримала зустрічні позовні вимоги.

В судове засідання 10.04.2024 учасники справи не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 22.06.2000 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 у справі № 522/20569/21.

- Мотивувальна частина цього рішення містить посилання на встановлений судом факт «що з 2018 року подружжя разом не проживає, спільне господарство не веде». На цей же факт ОСОБА_2 посилається у своїй позовній заяві до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

- 18.09.2020 ОСОБА_2 продав за договором купівлі-продажу належні йому на підставі Свідоцтва, виданого 11 липня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., реєстр. №1170 та придбані ним 15.06.2006, нежилі приміщення напівпідвалу, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (п`ятнадцять), які складаються з приміщень холлу-1, кабінетів -2, 3, 4, 7; санвузлу -5; коридору -9; архіву -6; загальною площею 100.8 кв.м. За згодою ОСОБА_1 це майно було відчужене за 660086 грн. (половина вартості продажу складає 330 043 грн.).

- 25.07.2019 ОСОБА_2 продав за договором купівлі-продажу належну йому на підставі Додаткової угоди від 10 квітня 2017 року №1 до Договору від 15.08.2016 № 3-9-9/20 квартиру під номером АДРЕСА_2 . За згодою ОСОБА_1 це майно було відчужене за 1 097 631 грн. (половина вартості відчуження складає 548 815,50 грн.);

- 26.12.2013 ОСОБА_2 придбав Lexus LS460L, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вартість автомобіля за звітом № 0473-03-22 від 01.04.2022 року (а.с.75-79 Т.1) складає 837 739,30 грн. (половина вартості складає 418 869,65 грн.).

- Згідно довідки (а.с. 70 Т.1) за період з 01.01.2018 по 30.06.2022 ОСОБА_2 уклав договорів страхування з АТ СК Країна на загальну суму 219 000 грн.

- згідно довідки (а.с. 69 Т.1) ОСОБА_2 проживав з дружиною ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_3 по січень 2022.

- 20.03.2018 ОСОБА_2 своєю розпискою підтвердив повне погашення боргу ОСОБА_7 по договору позики від 05.06.2016 у сумі 750 000 грн. (а.с.71 Т.1).

- з матеріалів справи №523/17763/20 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за наслідками подій, які мали місце 29.09.2020 вбачається, що на обкладинці справи (сформована Суворовським відділом поліції в місті Одесі ГУ НП в Одеській області) адреса проживання правопорушника ОСОБА_2 зазначена: АДРЕСА_7 . В наявному у справі протоколі про адміністративне правопорушення адреса проживання ОСОБА_2 з його слів зазначена: АДРЕСА_7 , а адреса реєстрації: АДРЕСА_8 . З пояснень ОСОБА_6 , як співмешканки ОСОБА_2 , вбачається, що вона проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 , від якого у них спільна дитина ОСОБА_2 2015 року народження. З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він з родиною тривалий час проживає за адресою: АДРЕСА_8 та має протягом тривалого часу відносини з ОСОБА_6 , яка з 2020 року знаходиться на його утриманні, так само як і їх спільна дитина ОСОБА_2 . З інформаційної довідки органів поліції щодо ОСОБА_2 , місце проживання останнього є: АДРЕСА_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 . З Договору №02/11-20ф про надання адвокатом правничої допомоги від 09 листопада 2020 року, місце проживання ОСОБА_2 зазначено: АДРЕСА_7 .

- з матеріалів справи №523/16707/20 за заявою ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 вбачається, що місце проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_7 , а сам ОСОБА_2 довгий час намагався жити одразу на декілька сімей ще до відносин з ОСОБА_6 , від якої у нього є син ОСОБА_2 , який народився у 2015 році.

- 02.12.2005 батько позивачки ОСОБА_5 уклав з Закритим акціонерним товариством СПІКЦ «Одисей» (БМУ-11) (на теперішній час - Товариство з додатковою відповідальністю «Одісей БМУ-11») Договір №69 інвестування будівництва житлового будинку стр. АДРЕСА_6 який будується на замовлення В/Ч НОМЕР_2 .

Предметом Договору інвестування є після введення будинку в експлуатацію передача інвестору ( ОСОБА_5 ) по акту приймання-передачі трикімнатної квартири АДРЕСА_9 , загальною площею 98.31 кв.м., розташованої на 3-му поверсі (пункт 2.2. Договору).

На виконання умов Договору ОСОБА_5 сплатив грошові кошти за Квартиру, що підтверджено квитанціями до прибуткових касових ордерів №50 від 16 листопада 2006 року на суму 12 000 гривень, №46 від 21 вересня 2006 року на суму 32 000 гривень, №39 від 06 липня 2006 року на суму 33 000 гривень, від 16 липня 2007 року на суму 64700 гривень, 08 травня 2007 року на суму 15 000 гривень, від 13 квітня 2007 року на суму 25 000 гривень, від 02 серпня 2007 року на суму 20 900 гривень, від 16 липня 2007 року на суму 9 450 гривень, від 12 жовтня 2007 року на суму 54 700 гривень, від 14 вересня 2007 року на суму 32 300 гривень, від 30 січня 2008 року на суму 31 500 гривень, від 20 грудня 2007 року на суму 34 000 гривень.

Сплата вказаних коштів підтверджена додатково актом звіряння взаємних розрахунків від 26 листопада 2008 року, підписаному між ОСОБА_5 та Закритим акціонерним товариством СПІКЦ «Одисей».

З заяви від 20 травня 2007 року до начальника БМУ-11 вбачається, що ОСОБА_8 звернувся до забудовника із проханням надати його дозвіл не встановлювати металопластикові столярні вироби в «його квартирі» АДРЕСА_9 та відповідно перерахувати договірну продажну вартість.

17.11.2008 між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та Підрядником БМУ-11 було укладено Угоду про заміну сторони в Договорі №69 від 02 грудня 2005 року «інвестування будівництва житлового будинку стр АДРЕСА_6 , що будується за замовленням В/Ч НОМЕР_2 ». За умовами вказаної Угоди ОСОБА_5 , за згоди Підрядника, передав свої права за Договором новій особі, а саме - ОСОБА_1 (пункт 1 Угоди). Також, Сторони погодили, що «сума в розмірі 374 550 гривень, раніше сплачена Підряднику Інвестором ( ОСОБА_5 ) згідно Договору №69 від 02 грудня 2005 року, зараховується як оплата інвестиційного внеску Підряднику Правонаступником ( ОСОБА_1 ). З моменту підписання угоди, інвестором іменується ОСОБА_1 .

Після передачі майнових прав на квартиру на користь ОСОБА_1 , остання 12.01.2009 сплатила за квартиру кв. АДРЕСА_4 . на користь ЗАТ БВ і КЦ «Одісей (БМУ-11) кошти в розмірі 22 620 гривень. (а.с.160 Т.1).

Квартира АДРЕСА_4 передана ОСОБА_1 за Актом приймання передачі квартири від 05.01.2009 (свідоцтво про право власності видане 26.03.2009).

Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової (оціночної) вартості для оподаткування квартири АДРЕСА_4 , станом на 18.02.2023 вартість спірної квартири складає 5 055 704 грн. (а.с.6-8 Т.2).

Висновки суду.

Щодо вимог ОСОБА_1

Згідно із частинами 1 та 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статі 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що норми сімейного законодавства свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Заявлене ОСОБА_1 спірне майно (нежитлові приміщення, квартира, автомобіль та позичені кошти) набуте сторонами в період шлюбу та є їх спільним майном, проти чого відповідач не заперечує.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами 1, 2, 4, 5 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до частини 2 статті 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати цільового призначення.

З огляду на викладене, як зазначалось вище, Позивач просить суд стягнути з Відповідача половину вартості Автомобіля із присудженням автомобіля Відповідачу.

Згідно з Постанови Верховного Суду від 16.08.2021 у справі № 138/692/18, системне тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України дає підстави дійти висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя про стягнення з іншого з подружжя грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

За правовою позицією Верховного Суду, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (Постанова Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 726/1388/16).

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною 1 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Отже, нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_1 про надання згоди ОСОБА_2 на продаж спільного майна подружжя є дозволом ОСОБА_2 на продаж вказаного майна.

Як зазначено у договорах купівлі-продажу квартири та нежилих приміщень, оплата за них була отримана ОСОБА_2 до підписання цих договорів.

Згідно ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно усталеної правової позиції Верховного Суду, суди повинні досліджувати, чи були отримані грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. (Постанова Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 461/3197/18).

Відповідач не заперечує проти того, що позивачка не отримала від нього половини грошових коштів, які були отримані ним від продажу спільного майна та у якості повернення боргу, зазначаючи при цьому, що ці кошти були використані в інтересах сім`ї під час їх спільного проживання.

Верховний суд, при розгляді справ щодо поділу майна подружжя, акцентує увагу на тому, що потрібно встановлювати час припинення ведення спільного господарства учасниками подружжя (Постанова Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 761/21819/15).

Рішенням від 21.12.2021 Приморського районного суду м. Одеси при розгляді справи №522/20569/21 про розірвання шлюбу сторін встановлено факт того, що з 2018 року сторони у справі разом не проживають, спільного господарства не ведуть.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова Верховного Суду від 11.12.2019 по справі №320/4938/17).

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова Верховного Суду від 10.10.2019 по справі №910/2164/18).

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Для спростування преюдиційних обставин учасник процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами визначеними процесуальним законодавством (постанова Верховного суду від 03.12.2018 по справі № 2а-10503/09/1570).

Загалом преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінки суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Таким чином, преюдиціальні обставини повинні бути безпосередньо дослідженими та встановленими судом, а їх відображення має міститися в мотивувальній частині судового акта.

Отже, зазначивши у мотивувальній частині рішення як встановлену обставину з якої вбачається, що сторони з 2018 року разом не проживають та спільного господарства не ведуть, суд встановив у тій справі преюдицію щодо даної обставини, яка відповідачем в рамках даної справи не спростована.

Враховуючи те, що продаж у 2019 та 2020 роках спільного майна ОСОБА_2 відбувався вже в той час, як подружжя разом не проживало (з 2018 року) та не вело спільного господарства, суд вважає посилання ОСОБА_2 на те, що гроші від продажу майна використані в інтересах сім`ї, недоведеними.

Щодо поділу автомобіля, то ОСОБА_2 придбав Lexus LS460L, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 26.12.2013, тобто під час шлюбу та спільного проживання, в зв`язку з чим це майно є спільною власністю подружжя сторін.

Вартість автомобіля за звітом № 0473-03-22 від 01.04.2022 року складає 837 739,30 грн. (половина вартості, відповідно, складає 418 869,65 грн.).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

В постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17, суд дійшов таких висновків: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна; у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, оскільки спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін залишається у власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 має право на компенсацію їй 1/2 частини вартості автомобіля, визначеної відповідно до звіту експертної оцінки.

ОСОБА_1 на спростування розміру вартості автомобіля інших доказів суду не надала, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надала заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судом на підставі звіту, підлягають врахуванню під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.

За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь з ОСОБА_2 половини від отриманих ним грошових коштів від використання спільного майна подружжя у сумі, яка з врахуванням визначеної звітом вартості спірного автомобіля складає 1 468 478,15 грн., а тому задовольняє вимоги ОСОБА_1 частково.

Щодо зустрічних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-50-2309 від 22.06.2007 року квартира є об`єктом інвестування в об`єкті будівництва, який після завершення будівництва стає окремим майном. До завершення будівництва проінвестованого об`єкта нерухомого майна та прийняття його до експлуатації Інвестору належать майнові права на нього.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та з урахуванням характерних ознак незавершеного будівництва слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року №6-388цс15, від 27 травня 2015 року №6-159цс15.

При вирішенні питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва слід враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Зазначений висновок підтверджується також положенням ч. 1 ст. 1 Закону № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якого державна реєстрація прав на об`єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта.

За умовами ч. 5 ст. 2 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" об`єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення (гаражний бокс, машино-місце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.

Суд звертає увагу на те, що майнові права на квартиру АДРЕСА_4 отримані ОСОБА_1 в період перебування сторін в шлюбі, що не заперечує позивач, посилаючись при цьому на те, що вказана квартира придбана на кошти батька позивачки без участі в цьому відповідача ОСОБА_2 , а тому не є їх спільною власністю.

Суд ще раз наголошує на тому, що відповідно до ст. 60 СК України, майно придбане під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, що презюмується.

Виключення щодо такої презумпції закріплене в ст. 57 СК України, за умовами якої, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В даному випадку ці правовідносини відсутні.

Згідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

З п.4 Угоди про заміну сторони в Договорі №69 від 02 грудня 2005 року «інвестування будівництва житлового будинку стр АДРЕСА_6 , що будується за замовленням В/Ч А-3095» від 17.11.2008 між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та Підрядником БМУ-11 вбачається, що згідно умов договору №69 сума в розмірі 22622 грн. підлягає оплаті Підряднику вже правонаступником, тобто, ОСОБА_1 . Крім того, інвестор ОСОБА_5 та правонаступник ОСОБА_1 підтверджують, що розрахунки між ними, пов`язані з підписанням Угоди, проведені в повному обсязі до підписання цієї Угоди і претензій один до одного вони не мають.

Системний аналіз терміну «розрахунки», дає підстави для висновку, що з економічної точки зору, розрахунками є: здійснення платежу за товар, послугу і т. д.; виконання грошових зобов`язань; сума грошей, що виплачується одній особі на користь іншої.

Тобто, на переконання суду, вказаний пункт Угоди свідчить про те, що ОСОБА_1 розрахувавшись із інвестором ОСОБА_5 , компенсувала йому його витрати на інвестування за договором №69, а фактично сплатила вартість такого інвестування, та придбала за відплатним договором в період знаходження у шлюбі з ОСОБА_2 майнові права на спірну квартиру.

Цей факт спростовує твердження позивача, що майнові права на квартиру АДРЕСА_4 , а отже в подальшому і сама квартира, були придбані лише за кошти її батька, та передані ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст. 57 СК України, зокрема в дар.

Крім того, вже після передачі майнових прав на квартиру на користь ОСОБА_1 , остання 12.01.2009 під час шлюбних відносин сплатила за квартиру кв. АДРЕСА_4 . на користь ЗАТ БВ і КЦ «Одісей (БМУ-11) кошти в розмірі 22 620 гривень, чим повністю закінчила розрахунок за інвестування будівництва квартири.

Отже, враховуючи, що угода від 17.11.2008 була укладена за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу, а майнові права придбані за рахунок спільних коштів, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 на момент розгляду справи, належать права на половину вказаної квартири, яка має бути поділена між сторонами, шляхом виплати відповідачеві компенсації половини вартості цієї квартири із залишенням квартири у особистій власності позивачки ОСОБА_1 .

Суму компенсації суд визначає з урахуванням наданого звіту про вартість спірної квартири, за яким станом на 18.02.2023 вартість спірної квартири складає 5 055 704 грн., з яких половина складає 2 527 852 грн., а тому задовольняє вимоги ОСОБА_2 повністю.

Враховуючи часткове задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості 1/2 частини спільного майна в сумі 1 468 478,15 грн. та задоволення зустрічних вимог ОСОБА_2 в частині компенсації вартості 1/2 частини спільного майна в сумі 2 527 852 грн., суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 059 373,85 грн. як різниці компенсації вартості 1/2 частини майна для кожної з сторін.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Залишити у власності ОСОБА_2 транспортний засіб автомобіль Lexus LS460L, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 зі стягненням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за частку в спільному майні.

Визнати квартиру АДРЕСА_4 об`єктом спільної сумісної власності сторін.

В порядку поділу спільного сумісного майна між подружжям квартиру АДРЕСА_4 - залишити у власності ОСОБА_1 зі стягненням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за частку у спільному майні.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 059 373,85 грн. - різницю компенсації вартості 1/2 частини спільного майна.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.05.2024.

Суддя Р.Д. Абухін30.04.24