Справа № 752/9492/24
Провадження № 2/752/4881/24
У Х В А Л А

Іменем України

06 травня 2024 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Железняк Наталія Михайлівна, до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в :

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшла зазначена позовна заява.

У позовній заяві позивач просить: скасувати обтяження та зняти арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови АК №230265 від 09.02.2005 року ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, реєстраційний номер обтяження 1780031 від 18.03.2005 року, обтяжувач - відділ державної виконавчої служби Голосіївського району міста Києва; об`єкт обтяження - будинок під літ. "Б-1" та прибудова під літерою "б", що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; власник - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Вивчивши матеріали позовної заяви, приходжу до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів позову, Голосіївський ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на адресу позивача ОСОБА_1 направив письмову відповідь від 23 квітня 2024 року за вих. №50877/27.1-24 з приводу звернення позивача про зняття арешту з нерухомого майна. Зі змісту вказаної відповіді, вбачається, що перевіркою відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено наявність запису типу: арешт нерухомого майна, за реєстровим номером обтяження:1780031, внесеного 18.03.2005 Другою київською державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови від 09.02.2005 №ак 230265, видана ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві. За даними автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на сьогодні на примусовому виконанні у Відділі виконавчі документи, боржником за яким є ОСОБА_2 не перебувають, а отже, імовірним вбачається факт винесення вказаної постанови за завершеним виконавчим провадженням. Відповідно до даних підсистеми АСВП "ВП-спецрозділ" з`ясовано, що на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 за виконавчим листом №2-3614/10 виданий 04.05.2011 Голосіївським районним судом м. Києва про заборону ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинити дії, що перешкоджають визначенню меж та огородження належної ОСОБА_5 земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Однак ідентифікація виявленого обтяження №1780031 як такого, що накладене в рамках виконання виконавчого документу №2-3614/10 виданий 04.05.2011 Голосіївським районним судом м. Києва, не вбачається за можливе, оскільки згідно відомостей підсистеми АСВП "ВП-спецрозділ" за виконавчим провадженням НОМЕР_2 такий захід примусового виконання рішення не застосовувався. Крім цього вказаний виконавчий документ надійшов до відділу лише 13.05.2011, а постанова на підставі якої винесено обтяження винесена 09.02.2005, що по суті спростовує зазначену імовірність. Таким чином надати більш грунтовну інформацію, та копії документів, за виконавчим провадженням, які перебували на виконанні до 2014 року, не вбачається за можливе у зв`язку із закінченням строку, зазначеного п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 №2274/5 (зі змінами), для зберігання останніх. Додатково повідомлено, що статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ передбачений вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна/коштів боржника. у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, сторона виконавчого провадження, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Схожі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20 (провадження № 61-19066св20).

У постанові від 19 січня 2022 року у справі №577/4541/20 (провадження № 61-8240св21) за результатами розгляду схожих правовідносин, Верховний Суд дійшов висновку про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Оскільки в даному випадку, питання щодо прийняття до розгляду даної позовної заяви, вирішується на стадії відкриття провадження у такій справі, то в даному випадку, таке питання регулюється положеннями ст. 186 ЦПК України.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, з огляду на вказані положення закону та встановлені обставини, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Железняк Наталія Михайлівна, до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зняття арешту з майна.

Крім того, в порядку ч. 5 ст. 186 ЦПК України, суд роз`яснює позивачу його право на звернення до суду на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Керуючись статтями 186, 260, 353 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Железняк Наталія Михайлівна, до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зняття арешту з майна.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя А.В. Слободянюк