Справа № 486/666/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2024 року Суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Кірімова О.М. розглянувши заяву судді Кірімової О.М. про самовідвід від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, яке є спільною частковою власністю

ВСТАНОВИВ:

До провадження судді Арбузинського районного суду Миколаївської області О.М. Кірімової згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 травня 2024 року, надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, яке є спільною частковою власністю.

Суддею подана заява про самовідвід від розгляду даної справи, яка мотивована тим, що під головуванням судді Кірімової О.М. ухвалено рішенняАрбузинського районного суду Миколаївської області від 01.11.2023 року, яким позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку спільно набутого майна задоволено.

- визнано житловий будинок АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя;

- визнано земельну ділянку розміром 0.15 га кадастровий номер 0:01:040:0002, яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії АЖ № 862208, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя;

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0.15 га кадастровий номер 0:01:040:0002, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії АЖ № 862208.

Ухвалюючи вказане рішення, суд вирішив спір між тими ж самими сторонами, щодо одного й того ж об`єкту спору а саме житлового будинку, судом було надано оцінку доказам, що наявні в даній справі та висловлена позиція суду викладена у рішенні суду.

З метою запобігання у подальшому нарікань на необ`єктивність та упередженість головуючого, а також звинувачень у заінтересованості у результаті розгляду справи, суддя дійшов висновку за необхідне заявити самовідвід у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України від розгляду даної справи.

Розглянувши заяву про самовідвід судді Кірімової О.М., ознайомившись з матеріалами справи, приходжу до наступного висновку.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. 36 ЦПК України, згідно з якою суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), зокрема, у випадку, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право сторін на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Білуха проти України» та інші) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» «Ветштайн проти Швейцарії», «Мироненко і Мартенко проти України» та ін).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в безсторонності суду. Тобто, при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності суду позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (рішення у справах «Ветштайн проти Швейцарії», «Феррантеллі та Сантанджело проти Італії».

У цьому зв`язку, як зазначає Європейський суд з прав людини, навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється», оскільки йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (рішення у справах «Де Куббер проти Бельгії» від 26 жовтня 1984 року, «Кастільо Альгар проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року та інші).

Отже враховуючи ті обставини, які викладені у заяві про самовідвід, з метою забезпечення реалізації права сторін на справедливий суд, а також з метою недопущення підірвання довіри до судової гілки влади, вважаю за доцільне заявлений самовідвід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 10, 36, 39, 40, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву судді Кірімової О.М. про самовідвід від розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, яке є спільною частковою власністю, задовольнити.

Відвести суддю ОСОБА_3 від участі у розгляді цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, яке є спільною частковою власністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова