Справа №333/7098/23
Провадження №2/333/2080/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №333/7098/23 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг у розмірі 25773,68 гривень і судових витрат, посилаючись на те, що «Мonobank» - це мобільний банк в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яким є платіжні картки monobank. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрат у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначав, що 04.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 04.06.2019 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заявку відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Відповідач не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 14.06.2023 року становить 25773,68 гривні, в тому числі заборгованість за тілом кредиту 25773,68 гривні, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

18 грудня 2023 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя ухвалено заочне рішення у цивільній справі №333/7098/23 за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 04.06.2019 року у розмірі 25 773,68 копійок, а також судові витрати у розмірі 2684 гривні.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2024 року заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не визнає наявність у нього заборгованості у зазначених розмірах, посилаючись на отриману виписку по картковому рахунку. В обґрунтування своєї позиції також зазначає, що сторони під час підписання договору не погоджували нарахування будь-яких процентів та неустойок щодо користування кредитними коштами, тому проценти не можуть бути стягнуті з відповідача, натомість із виписки по особовому рахунку не вбачається наявності будь якої заборгованості у відповідача. АТ «Універсал Банк» не надає доказів доведення умов кредитного договору до ОСОБА_1 та не доводить, що на час укладання договору діяли саме ті Умови, які долучені до позовної заяви. Надані позивачем умови та тарифи не є належними доказами щодо двостороннього волевиявлення сторін при визначенні умов договору. Вказана Анкета не містить жодної інформації про розмір виданого і отриманого ОСОБА_1 кредиту, не містить умов і строків повернення кредиту, не містить інформації про встановлений кредитний ліміт, про розмір відсотків за користування кредитом, які б були погоджені сторонами. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «monobank» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Універсал Банку ресурс: Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://www.monobank.ua/terms як невід`ємні частини спірного договору. Умовами та правилами надання банківських послуг в Універсал банку, що розміщені на сайті: https://www.monobank.ua/terms, які надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/ або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору (до повного виконання), та інші умови. Відповідач вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті АТ «Універсал Банк», могли змінюватись самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто позивач міг додати до позовної заяви Умови і правила обслуговування у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Також відповідач зазначав, що позивачсписав з карткового рахунку відповідача 2684,00 грн. із зазначенням «нарахуванням судових витрат», однак списання коштів у розмірі 2 684,00 грн. з карткового рахунку відповідача при зверненні до суду з даним позовом як витрат по сплаті судового збору, ані кредитним договором, ані законом не передбачено. Посилаючись на наведені обставини та на те, що АТ «Універсал Банк» не доведено первинними бухгалтерськими документами розміру наданого кредиту відповідачу, не надано доказів ознайомлення та погодження з ОСОБА_1 всіх складових кредитного договору, в тій редакції, яка діяла на момент укладення такого договору, просив у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» відмовити у повному обсязі.

Представник позивача, будучи повідомленим своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. До суду надав відповідь на відзив, на підставі доводів викладених у позові, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, будучи повідомленим судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Скористався своїм правом на направлення заперечень на позовну заяву. Просив розглядати справу без його участі та без технічної фіксації судового процесу, у позові просив відмовити повністю.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

04.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 04.06.2019 року (а.с.11), відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом, яким є платіжна картка. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб», складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом на заяві.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Так, електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного суду, зокрема постановах від 12 січня 2021 по справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі 127/33824/19 тощо.

Таким чином, суд зауважує, що дійсно перш ніж надавати кредитні кошти позичальнику, зважаючи на те, що проект monobank є онлайн банком, з метою дотримання вимог чинного законодавства, банком було особисто здійснено попередню ідентифікацію відповідача, отримано документи, що підтверджують його особу, та внесено їх до бази банку, після чого на основі власноручного підпису позичальника було згенеровано особистий ключ, який використовуватиметься для накладення електронного цифрового підпису, який відповідає власноручному підпису клієнта банку, при цьому в анкеті-заяві банку зазначається, що в подальшому вказаний підпис буде використовуватися позичальником з метою засвідчення будь-яких дій згідно з договором в мобільному додатку.

Тобто, позивач наполягає на тому, що після направлення примірників Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблицю обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту до мобільного додатку відповідача, останній ознайомився з ними та погодився з їх умовами, використовуючи електронний цифровий підпис, що свідчить про погодження із позичальником усіх необхідних умов кредитного договору, зокрема і щодо нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки за прострочення виконання зобов`язання.

В той же час, суд зауважує, що саме по собі посилання позивача на ознайомлення відповідачем із вказаними банківськими документами та погодження із ними шляхом їх підписання цифровим підписом у мобільному додатку, без надання відповідних доказів, не може бути прийнято до уваги судом, оскільки будь-яка дія користувача додатком фіксується у відповідній програмі та в подальшому оброблюється спеціалістами банку, що і здійснюють реагування на відповідні дії з боку клієнта. При цьому, відсутність вказаних доказів, позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення із вказаними умовами надання кредитних послуг та їх підписання, що є обов`язковим у разі пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, неустойкою, комісією, та які у зв`язку із відсутністю вказаних доказів до стягнення не підлягають.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги стягнення заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк», які розміщені на сайті: https://www.monobank.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк», які розміщені на сайті: https://www.monobank.ua/terms, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк» розумів відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк».

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та комісії за користування кредитними коштами надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не погоджував сплату відсотків за користування кредитними коштами за договором від 04.06.2019 року (процентна ставка (поточна) 38,4 % та процентна ставка (прострочена) 76,8 % ), суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом. Натомість дана сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Тобто, списання банком внесених боржником коштів в рахунок погашення тіла кредиту та зарахування цих коштів на погашення відсотків за користування кредитом є неправомірним та безпідставним.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 04.06.2019 року укладеного між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , доданого в обґрунтування позовних вимог, станом на 14.06.2023 року, вбачається, що нарахована сума заборгованості становить 25 773,68грн. (загальний залишок заборгованості за наданим кредитом).

При цьому, відповідно до виписки по картці відповідача від 27.03.2024 року, наданої відповідачем до суду, заборгованість станом на 21.07.2023 року становить 8657,68 грн., яка складається із заборгованості по сплаті відсотків та нарахованих судових витрат. При цьому, кредитний ліміт станом на 27.03.2024 року становить 19800,00грн.

Доказів погодження між сторонами сплати відсотків за користування кредитом, їх розміру, відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, або підстав нарахування відсотків позивачем не надано ні в письмовому, ні в електронному вигляді, крім того, не надано доказів укладення між сторонами додаткових кредитних договорів на купівлю товарів у розстрочку, отже стягненню підлягають лише фактично отримані позичальником кошти, які останнім повернуті.

Звертаючись до суду з позовом, Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 25773.68 грн, в той час, як згідно здійсненої калькуляції розрахунку у виписці по рахунку вбачається, що відповідачем було внесено всього за весь час користування кредитними коштами 97 623.81 грн.

Крім того, відповідно до виписки по картці відповідача від 27.03.2024 року, наданої суду, заборгованість по тілу кредиту відсутня, остання операція списання (витрат) за картковим рахунком датована 27.06.2021р. (щомісячний платіж у розстрочку) у розмірі 1832,14грн., залишок після операції -5 830.18грн. Інших витрат, з цієї дати і до дати звернення позивача до суду, судом не встановлено.

Натомість суд враховує, що ОСОБА_1 здійснював поповнення карткового рахунку: 30.06.2021р. на 940,00 грн., 31.07.2021р. на 1000,00грн., 31.08.2021р. на 1000,00грн., 30.09.2021р. на 1000,00грн., 31.10.2021р. на 1000,00грн., 30.11.2021р. на 1000,00грн., 26.12.2021р. на 5400,00грн., 31.01.2022р. на 800,00грн., 10.06.2022р. на 200,00грн., 07.07.2022р. на 660,00грн.

З огляду на це, судом встановлено, що в період з 27.06.2021р. по 21.07.2023р. (останньої витрати за випискою) позивач поповнив картковий рахунок на загальну суму 13 000,00грн. та станом на 26.12.2021р. мав позитивний баланс по картковому рахунку у розмірі 834,19грн. При цьому, в цей період банком здійснювалось виключно списання відсотків, а також (21.07.2023 року) нарахування судових витрат у розмірі 2684.00грн.

Разом з тим, списання коштів у розмірі 2684.00 грн. з карткового рахунку відповідача при зверненні до суду з даним позовом як витрат по сплаті судового збору, а ні кредитним договором, а ні законом не передбачено.

Суд зауважує, що звертаючись до суду із позовом, позивач зазначав, що заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 25 773,68 грн. Вказані доводи банку є суперечливими, та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, зокрема випискою по картковому рахунку, адже як вбачається, розмір заборгованості сформовано за рахунок списання відсотків та судових витрат, а не за рахунок реальних витрат.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц зазначено: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи».

У свою чергу, у постановах Верховного Суду від 01.08.2022 по справі №369/11694/15-ц та від 06.07.2022 по справі №128/2269/20 суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Наведене кореспондує приписам пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, у відповідності до яких виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Між тим, суд наголошує на тому, що у справі, що розглядається, представником позивача долучено лише розрахунок заборгованості, котрий за своєю суттю являється одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум та повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Таким чином, суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості станом на 14.06.2023 року за договором №б/н від 04.06.2019 року, доданий разом із позовом, не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, оскільки він є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер, а також не відповідає вимогам, яким має відповідати доказ здійснення фінансово-господарської операції - документ про здійснення операції з використанням електронних платіжних засобів.

Перевіривши виписку по картковому рахунку, суд приходить до висновку про те, що реальна заборгованість за тілом кредиту відсутня, а заборгованість за стягненням якої позивач звернувся до суду є нарахованими відсотками, які, у свою чергу, стягненню не підлягають.

У своїй позовній заяві до суду АТ «Універсал Банк» просив розглянути справу у його відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19.

Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.525, 530, 615, 625, 629, 639, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 223, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 07.05.2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков