КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/4923/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Київ

Справа № 759/6360/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Ул`яновської О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Савельєв Андрій Юрійович про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя,

встановив:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Савельєв А.Ю., в якому просить:

- встановити факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_7 , як чоловіка та жінки, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.05.2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті);

- визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7 - гаражний бокс № НОМЕР_1 в Гаражному-будівельному кооперативі «Верстат-7», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дружківська, 14 та зареєстрований на ім`я ОСОБА_7 ;

- визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7 - автомобіль «Volkswagen», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_7 ;

- визнати за ОСОБА_8 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_1 в ГБК «Верстат-7», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дружківська, 14 та зареєстрований на ім`я ОСОБА_7 ;

- визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя право власності на частину автомобіля «Volkswagen», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_7 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно, у зв`язку з чим 27.02.2023 позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса КМНО Савельєва А.Ю. Проте, через відсутність документів щодо родинних відносин з ОСОБА_7 видати свідоцтво про право на спадщину є неможливим. Спадкоємці першої черги спадкування за законом позивачу не відомі, оскільки ОСОБА_7 не був одружений, батьки його померли, а про дітей спадкодавець ніколи не згадував. У ОСОБА_7 був рідний брат ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якого є діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є спадкоємцями другої черги спадкування за законом (як племінники).

Позивач вважає, що має право на 1/2 частину майна, придбаного її чоловіком за його життя. Позивач також зазначила, що між нею та ОСОБА_7 склалися шлюбні відносини з 01.05.2006, як однієї сім`ї, та вони знали про те, що не мали інших шлюбних та позашлюбних відносин.

Отже, фактично з 01.05.2006 позивач з ОСОБА_7 проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 , як одна сім`я - чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, купували спільно майно для спільного користування, разом приймали участь у спільних витратах на утримання житла та його ремонт, тобто у них були взаємні права та обов`язки притаманні подружжю, а тому майно, яке просить позивач визнати право на 1/2 частину, є спільним сумісним майном, було придбано нею та ОСОБА_7 під час спільного проживання за спільні кошти.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року позов у даній справі задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_7 , як чоловіка та жінки, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.05.2006 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7 - гаражний бокс № НОМЕР_1 в Гаражному-будівельному кооперативі «Верстат-7», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дружківська, 14 та зареєстрований на ім`я ОСОБА_7 .

Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7 - автомобіль «Volkswagen», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_7 .

Визнано за ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_1 в Гаражному-будівельному кооперативі «Верстат-7», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дружківська, 14 та зареєстрований на ім`я ОСОБА_7 .

Визнано за ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину автомобіля «Volkswagen», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого на ім`я ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судовий збір по справі по 1264 грн 84 коп. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині: встановлення факту проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , як чоловіка та жінки, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.05.2006 по 2013 рік; визнання спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7 - гаражного боксу № НОМЕР_1 в ГБК «Верстат-7», який знаходиться за адресою: м. Київ. вул. Дружківська, 14 та зареєстрований на ОСОБА_7 ; визнання за ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя права власності на 1/2 частину гаражною боксу № НОМЕР_1 в ГБК «Верстат-7», який знаходиться за адресою: м. Київ. вул. Дружківська, 14 та зареєстрований на ім`я ОСОБА_7 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В апеляційній скарзі посилається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 участі в справі не приймали, проте оскаржуване рішення стосується їх прав, інтересів та обов`язків, оскільки вони є рідними дітьми ОСОБА_7 .

Звертає увагу на лист приватного нотаріуса Савельева А.Ю. від 28.02.2023 року, в якому йдеться про необхідність подання позивачем документів стосовно родинних відносин. Вказує, що письмові покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не можуть вважатись доказами в розумінні ст.ст. 76, 90, 91 ЦПК України, оскільки ці особи не були допитані в порядку, визначеному ст. 230 ЦПК України. Додані до справи фотокартки не можуть бути достатнім доказом підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , як чоловіка та жінки однією сім`єю.

Декларації про вибір лікаря та інші медичні документи, датовані 2020-2022 р.р. не можуть підтвердити факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу раніше, ніж з 2020 року. Квитанції про сплату комунальних послуг за кв. АДРЕСА_3 фактично датовані не раніше 2016 року та також не можуть бути достатнім доказом спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом певного періоду.

Вказує, що позивач та відповідачі 1 та 2 під час розгляду справи в суді першої інстанції були обізнані про те, що у померлого ОСОБА_7 є рідні діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вважає, що фактичне спільне проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу могло мати місце не раніше ніж з 2013 року з огляду на те, що у квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_7 проживав разом із своєю матір`ю - ОСОБА_15 до дня її смерті, восени 2013 року. Поки ОСОБА_16 була жива, її онуки - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також правнучка ОСОБА_17 (дочка ОСОБА_1 ), часто бували в них вдома. ОСОБА_16 скептично відносилась до жінок ОСОБА_7 , з якими він мав відносини після розлучення з матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_18 , а тому, при житті ОСОБА_16 в квартирі АДРЕСА_3 із ОСОБА_7 жодна його жінка постійно не проживала.

Вказані обставини можуть підтвердити свідки - ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Те, що спільне проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу могло мали місце не раніше, ніж з 2013 року означає те, що жодних прав на гаражний бокс № НОМЕР_1 в ГБК «Верстат-7», який знаходиться за адресою: м. Київ. вул. Дружківська, 14 у ОСОБА_4 виникнути не могло. При укладанні договору купівлі-продажу гаражного боксу, посвідченого 15.07.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченко Ю.В. за №1334 ОСОБА_7 у пункті 10 заявив, що в на момент підписання такого договору він в шлюбі не перебував. Згода ОСОБА_4 на укладання такого договору ОСОБА_7 не надавалась.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - ОСОБА_20 ,вважаючи рішення суду законним та прийнятим з додержанням норм процесуального права, а доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Вказує, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народились в цій квартирі та тривалий час проживали там разом зі своїми батьками. У відзиві на позовну заяву відповідачі самі підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з 2006 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Звертає увагу що, близькі родичі померлого чоловіка позивача підтвердили, що ОСОБА_4 постійно проживала зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_7 поза шлюбом з 2006 року до дня його смерті. Крім того, в матеріалах справи містяться дублікати фотокарток, які суд першої інстанції дослідив та встановив ідентичність з оригіналами на яких ще в 2006 році зображені разом ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , мати ОСОБА_16 , ОСОБА_21 та інші родичі.

Стверджує, що за період з 01.05.2006 по 06.11.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жодного разу до ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не приходили, про своє існування не заявляли, жодних телефонних розмов апелянтів чи ОСОБА_17 з ОСОБА_7 позивач не чула. Звертає увагу, що ОСОБА_7 за життя був особою з інвалідністю 1 групи (без пальців на обох руках та обох ногах). Відповідно до довідки МСЕК № 527765, ОСОБА_7 проходив повторний огляд МСЕК 09.04.1999 року і отримав 1 групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання, та за висновками МСЕК ОСОБА_22 потребував постійного догляду. Тобто, апелянти, не зважаючи на каліцтво батька ОСОБА_7 , залишили його у безпорадному стані, більше двадцяти років не спілкувалися з батьком, не опікувались та не надавали йому матеріальної чи будь-якої іншої допомоги. Крім того, в похованні свого батька ОСОБА_7 апелянти участі не приймали.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вважаючи доводи скарги безпідставними та необґрунтованими, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Відповідачі підтверджують, що ОСОБА_4 постійно проживала зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу з 01 травня 2006 року до дня його смерті, за адресою: АДРЕСА_2 , та сприймалась їх сім`єю саме як дружина ОСОБА_7 . Зазначають, що померлий був інвалідом 1 групи, основну роль у забезпеченні останнього відігравала саме ОСОБА_4 . Щодо дітей ОСОБА_7 їм нічого не було відомо, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ніколи не заявляли про своє існування, а ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та їх батьки ніколи не згадували про них. Крім того, підтверджують, що ОСОБА_4 особисто здійснювала поховання свого чоловіка ОСОБА_7 , на якому були присутніми відповідачі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_20 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказані норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 2- 4392/09, постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 638/21181/15-ц, постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 705/2-1281/2010 Верховний Суд дійшов висновку, що особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 2-1426/08, постанові від 30 січня 2020 року у справі № 646/6461/17, особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

Ухвалюючи оскаржуване рішення від 01 червня 2023 року, суд першої інстанції вважав встановленим, що з 01.05.2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спільно вели господарство, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, та майно, яке просить позивач визнати спільною сумісною власністю було придбано в період спільного проживання позивача із померлим ОСОБА_7 , що також визнається відповідачами по справі, які підтверджують факт проживання ОСОБА_4 та їхнього померлого дядька ОСОБА_7 у вказаний період.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 27 березня 2023 року приватним нотаріусом КМНО Савельєвим А.Ю. видано довідку, з якої вбачається, що спадкоємцями за законом, які подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є : ОСОБА_4 , 1959 року народження, яка проживала однією сім`єю з померлим, його племінники ОСОБА_6 , 1982 року народження, ОСОБА_5 , 1988 року народження (а.с. 129, т. 1).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилались на те, що вони участі в справі не приймали, проте оскаржуване рішення стосується їх прав, інтересів та обов`язків, оскільки вони є спадкоємцями першої черги спадкування за законом - як діти померлого ОСОБА_7 .

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків заявника, та лише після встановлення таких обставин переглянути справу за його апеляційною скаргою, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судом встановлено, що в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувала справа № 759/17429/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовлено.

З рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року, вбачається, що у грудні 2023 року позивачі звернулися до суду із позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном два місяці з часу набрання рішення суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , який був батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Про смерть ОСОБА_7 позивачам стало відомо лише у липні 2023 р. Отримавши свідоцтво про смерть батька, позивачі звернулись до приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_23 із заявами про вступ у спадщину. Проте, у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини у прийнятті таких заяв позивачам було відмовлено , про що їх повідомлено листами № 126/02-14 від 02.08.2023 та № 127/02-14 від 02.08.2023. Вважають, що позивачі пропустили строк для вступу у спадщину після смерті їх батька з поважних причин та мають право на встановлення їм додаткового строку для вступу у спадщину.

Батьки позивачів перебували у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства ІІ групи та завжди потребував особливого піклування. У 1989 р. батько позивачів пішов з сім`ї, залишивши своїх, на той час, малолітніх дітей на їх матір - ОСОБА_18 . Шлюб між батьками позивачів було розірвано 18.04.1989 року. З тих пір утримання та виховання позивачів практично повністю лягло на плечі їх матері. Батько позивачів - ОСОБА_7 не лише уникав участі в утриманні та вихованні позивачів, але й сторонився їх, відносився до них як до тягаря.

Судом першої інстанції у рішенні від 06 лютого 2024 року встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилася спадщина.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_7 . Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_18 (матір`ю позивачів) шлюб було розірвано.

Листами № 126/02-14 від 02.08.2023р. та № 127/02-14 від 02.08.2023р. приватного нотаріуса Савельєва А.Ю. позивачам роз`яснено, що з моменту відкриття спадщини минуло майже 8 місяців, тому вони вважаються такими, що не прийняли спадщину.

Відповідно до довідки приватного нотаріуса КМНО Савельєва А.Ю. № 33/02-14 від 27.03.2023р. спадкоємцями за законом, які подали заяви про прийняття спадщини є ОСОБА_4 , яка проживала однією сім`єю з померлим; його племінники ОСОБА_6 , ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини , суд першої інстанції у рішенні від 06 лютого 2024 року виходив з того, що позивачі у позові не вказують причину поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Єдина причина - не спілкування з померлим. При розгляді справи не було встановлено поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними істотними труднощами для спадкоємців на вчинення дій для подачі заяв про прийняття спадщини. Оскільки позивачами не доведені поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, які б давали підстави для надання додаткового строку для прийняття спадщини понад установлений законом шестимісячний строк, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Вказане рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року не оскаржувалось та набрало законної сили 19 березня 2024 року.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не прийняли спадщину в порядку передбаченому ст. 1269 ЦК України у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 , який заповіту за життя не склав, що встановлено рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року у справі № 759/17429/23, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення суду у справі, що переглядається, порушує права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , колегія суддів не може прийняти до уваги, а його мотивувальна та резолютивна частина не містять висновків або суджень суду про права та обов`язки, оскільки рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року у справі № 759/17429/23 відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, оскаржуване судове рішення не встановлює, не змінює, не обмежує або припиняє права або обов`язки, інтереси та свободи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як осіб, які не були залучені до участі у справі, оскільки їх права у даному випадку не порушені, адже ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не прийняли спадщину після смерті їх батька ОСОБА_7 .

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно з ч. 2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вирішувались, тому апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 268, 362, 367, 368, 381 - 383 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Савельєв Андрій Юрійович про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 15 травня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.