Справа № 461/361/23 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/1413/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року в справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року акціонерне товариство (далі АТ) «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 151875 грн. 80 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн.

Вимоги обґрунтовано тим, що 12.11.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено генеральний кредитний договір №ГКД-522897.1. Згідно кредитного договору, сторони погодили, що Банк зобов`язується відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити (транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі в порядку, розмірі та в строки (терміни), що передбачені цим договором та діючими Тарифами Банку. Максимальна сума заборгованості позичальника за наданими Банком траншами становить 300000 грн., включаючи витрати на страхові платежі (у разі наявності). Рішення щодо надання кредитних коштів Банком приймається за кожним траншем окремо та зобов`язання Банку щодо надання траншів в рамках цього договору є відкличними. Строк дії кредитної лінії становить 120 місяців з дати її відкриття, строк дії окремого траншу, який надається клієнту в рамках кредитної лінії, становить 60 місяців (п.1.2 кредитного договору).

У відповідності до п.1.4 кредитного договору, за користування траншем позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на маржу Банку (15%), що на момент підписання кредитного договору становить 19,5% річних, а також плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни, визначені згідно з актуальним графіком щомісячних платежів, в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного траншу, що буде відображена в графіку платежів у конкретному цифровому виразі.

08.04.2021 року в рамках кредитного договору було видано транш за номером №G02.10701.007858083 у розмірі 120842 грн., підтвердженням чого є належним чином засвідчені копії меморіальних ордерів, що додаються. Одночасно, з видачею траншу відповідачу було надіслано графік щомісячних платежів за траншем (п.1.3 кредитного договору).

Волевиявлення на отримання траншу за кредитним договором відповідач висловила шляхом надсилання із власного абонентського номера телефону СМС-повідомлення на номер НОМЕР_1 , що узгоджується з п.1.8 кредитного договору.

Позивач вважає, що в повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, видавши відповідачці 08.04.2021 року в рамках кредитного договору транш за номером №G02.10701.007858083 у розмірі 120842 грн.

Останній платіж (зарахування) відповідачкою здійснено 16.02.2022 року, відтак, сума боргу за траншем №G02.10701.007858083 від 08.04.2021 року, виданим у рамках кредитного договору, станом на 22.12.2022 року, становить 151875 грн. 80 коп., що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_2 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків НОМЕР_3 ) та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 22.12.2022 року.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідачки направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 03.11.2022 року. Згідно даної вимоги, позивач вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачці було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги, Банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір.

Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, останній просить позов задовольнити.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 151875 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» судовий збір у розмірі 2684 грн.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня 2023 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Ідея Банк» відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач покликається на те, що заочне рішення прийняте без належного повідомлення її про дату, час і місце судового розгляду, що є порушенням ч.1 ст.8 та ст.128 ЦПК України. Зазначає, що неповідомлення у встановленому законом порядку про розгляд справи позбавило її передбаченого цивільним законодавством права надати суду докази, якими вона заперечувала позов. Наголошує, що жодних листів, судових повісток, копій позовної заяви з доданими матеріалами від суду не отримувала і не знала про сам факт наявності справи та судових засідань.

Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, то вказує на те, що позивачем не надано пояснень щодо суми заборгованості в частині основного та простроченого боргу, прострочених та строкових процентів, а також нарахованої та простроченої плати за обслуговування. Вважає, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку. Так, зокрема, зауважує, що згідно колонки 7.4 Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором, плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 181263 грн., а згідно графіку щомісячних платежів реальна річна процентна ставка за кредитним договором чомусь складає 75,80451967 % річних, а загальна вартість кредиту для споживача за весь час строку користування кредитом становить 371393 грн. 64 коп.

Також відповідач не погоджується з вимогою щодо нарахування плати за обслуговування кредиту. Вважає, що встановлена банком у кредитному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою договору та повинна надаватися на безоплатній основі.

Звертає увагу, що згідно з п.1.4.2 кредитного договору, позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, опрацювання запитів позичальника, що направленні банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, позаяк така інформація повинна надаватися безкоштовно. При цьому, зауважує, що надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено.

Додає, що факт обізнаності про свій обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредиту не спростовує невідповідність вказаних положень кредитного договору вимогам ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування».

Вважає, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитним договором є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та не є правовою підставою для стягнення відповідних сум і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Також зазначає, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також розмір процентів, зазначений у розрахунку, є правильними.

Окрім того, зауважує, що долучений до матеріалів справи графік щомісячних платежів за траншем №G.02.10701.007858083 до генерального договору №ГКД-522897.1 не містить підпису відповідача, а тому немає підстав вважати, що відповідач була ознайомлена із вказаним документом, тому цей документ є неналежним доказом.

Звертає увагу, що позовна заява не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України, оскільки у ній не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом і з тих самих підстав. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості.

31.05.2023 року від позивача АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує доводи та вимоги апелянта.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 14.05.2024 року, є дата складення повного судового рішення 17.05.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.11.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 (позичальником) укладено генеральний кредитний договір №ГКД-522897.1.

Згідно з умовами кредитного договору (п.1.1), Банк зобов`язується відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити (транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі в порядку, розмірі та в строки (терміни), що передбачені цим договором та діючими Тарифами Банку. Максимальна сума заборгованості позичальника за наданими Банком траншами становить 300000 грн., включаючи витрати на страхові платежі (у разі наявності). Рішення щодо надання кредитних коштів Банком приймається за кожним траншем окремо та зобов`язання Банку щодо надання траншів в рамках цього договору є відкличними.

Строк дії кредитної лінії становить 120 місяців з дати її відкриття, строк дії окремого траншу, який надається клієнту в рамках кредитної лінії, становить 60 місяців (п.1.2 кредитного договору).

У відповідності до п.1.4 кредитного договору, за користування траншем позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 10,0% маржу Банку. Станом на день укладення договору, змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління Банку, становить 9,5%, що разом з маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 19,5%.

Згідно з п.1.4.2 кредитного договору, за обслуговування кредитної заборгованості Банком позичальник сплачує плату щомісячно в терміни, визначені згідно з актуальним графіком щомісячних платежів, в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного траншу, що буде відображена в графіку платежів у конкретному цифровому виразі.

08.04.2021 року в рамках даного кредитного договору було видано транш за номером №G02.10701.007858083 у розмірі 120842 грн. (далі транш), підтвердженням чого є належним чином засвідчені копії меморіальних ордерів. Одночасно з видачею траншу відповідачу надіслано графік щомісячних платежів за траншем.

Вказане узгоджується з п.1.3 кредитного договору, згідно з яким, у день надання траншу Банк передає особисто позичальнику або надсилає поштою рекомендованим листом, а позичальник надає згоду на отримання у такий спосіб, графіку щомісячних платежів за траншем та не пізніше наступного банківського дня здійснює переказ траншу з позичкового рахунку на банківський поточний рахунок позичальника (далі БПР), за винятком коштів у сумі страхового платежу, які Банк за розпорядженням позичальника переказує на рахунок страховика в порядку п.1.5 договору.

Власне волевиявлення на отримання траншу за кредитним договором відповідач висловила шляхом надсилання із власного абонентського номера телефону СМС-повідомлення на номер НОМЕР_1 , що узгоджується з п.1.8 кредитного договору, згідно з яким, позичальник заявляє про виконання Банком в повному обсязі вимог щодо інформування позичальника, встановлених Законом України «Про споживче кредитування», підтверджує своє волевиявлення щодо отримання кредиту та укладає кредитний договір в один із наступних способів, зокрема: шляхом скерування з абонентського номера телефону, вказаного в розділі 3 даного договору ), коду, отриманого за допомогою СМС-повідомлення, згідно з п.п.4 п.1.7, на номер 3553, що підтверджується належним чином засвідченою копією реєстру СМС-повідомлень за квітень 2021 року, оформленого на виконання договору надання послуг №01/15082016, укладеного 15.08.2016 року між позивачем та ТОВ «МОБАЙЛ ДІВЕЛОПМЕНТ», згідно якого обслуговується вище вказаний короткий номер 3553, визначений додатком №2 до договору.

Під №173 у вище вказаному реєстрі СМС-повідомлень наявне СМС-повідомлення Банку із проханням підтвердити власне волевиявлення на отримання траншу, адресоване на абонентський номер телефону відповідача: НОМЕР_4 , та отриману від відповідача відповідь із зазначеним у ній кодом, із раніше отриманого СМС-повідомлення Банку.

Відповідно до п.1.9 кредитного договору, здійснення позичальником операцій у порядку п.1.8 цього договору, вважаються його згодою на отримання траншу в рамках та на умовах цього договору та кошти автоматично перераховуються на картковий рахунок позичальника.

З наведеного слід дійти висновку, що АТ «Ідея Банк» в повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, видавши відповідачці 08.04.2021 року в рамках кредитного договору транш за номером №G02.10701.007858083 у розмірі 120842 грн.

Останній платіж (зарахування) відповідачем здійснено 16.02.2022 року.

Сума боргу за траншем №G02.10701.007858083 від 08.04.2021 року, виданим в рамках кредитного договору, станом на 22.12.2022 року, становить 151875 грн. 80 коп., яка складається з наступного: основний борг 97654 грн. 13 коп.; прострочений борг 11687 грн. 03 коп.; прострочені проценти 12379 грн. 66 коп.; строкові проценти 3274 грн. 86 коп.; нарахована плата за обслуговування кредиту 9063 грн. 15 коп.; прострочена плата за обслуговування кредиту 17816 грн. 97 коп.

Заборгованість за кредитним договором також підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_2 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків НОМЕР_3 ) та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 22.12.2022 року.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідачки Банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 03.11.2022 року. Згідно даної вимоги, позивач вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості, та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги Банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір.

Станом на дату подання позову, відповідач не повернула отриманий транш у встановлений кредитним договором термiн та не сплатила нараховані проценти та iншi платежі за кредитним договором.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як убачається з матеріалів справи, під час укладення 12.11.2020 року генерального кредитного договору №ГКД-522897.1 відповідач ознайомилася з текстом та змістом договору в цілому, в тому числі з паспортом споживчого кредиту, погодилася з такими умовами, проставивши на них свої особисті підписи. З наведеного слідує, що Банком була надана інформація відповідачу, що надається кредитодавцем споживачу відповідно до вимог частини третьої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування».

Також відповідач підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та про орієнтовну загальну вартість кредиту за підписаним нею кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Підписавши кредитний договір, позичальник зобов`язувалась виконувати всі його умови і протягом 14 календарних днів з дня укладення договору не відмовилася від нього без пояснення причин.

Матеріали справи не містять підтверджуючих документів, що відповідач зверталася до АТ «Ідея Банк» з вимогою надати роз`яснення щодо незрозумілості умов кредитного договору. При цьому, протягом певного періоду виконувала кредитний договір, що свідчить про розуміння нею умов цього договору та їх погодження.

АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, зокрема, 08.04.2021 року видав ОСОБА_1 кредит, згідно траншу №G02.10701.007858083, в розмірі 120842 грн., що стверджується меморіальним ордером №2761755 від 08.04.2021 року. Відповідачкою факт отримання кредитних коштів не заперечувався.

З виписки Банку за траншем №G02.10701.007858083 від 08.04.2021 року встановлено, що частина отриманого відповідачкою траншу була спрямована на погашення кредиту №Р25.00608.007163843 від 12.11.2020 року, на сплату страхового платежу згідно договору страхування №G02.10701.007858083 від 08.04.2021 року. Протягом травня 2021 року по січень 2022 року відповідач частково виконувала умови кредитного договору, вносячи кошти як на погашення боргу, так і на погашення процентів та плати за обслуговування кредиту.

Отже, встановивши, що між сторонами було досягнуто згоди за всіма істотними умовами кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином, відповідно до закону та умов договору, суд першої інстанції дійшов висновку про підставність позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Частиною четвертою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

На стадії апеляційного перегляду судового рішення, відповідач просила суд зупинити провадження у справі до вирішення іншої справи №461/5410/23 за її ( ОСОБА_1 ) позовом до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів.

Із Державного реєстру судових рішень, доступ до якого є відкритим, встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2023 року у справі №461/5410/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано АТ «Ідея Банк» провести перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору №ГКД-522897.1 від 12.11.2020 року та кредитного договору №Р25.00608.007163843 від 12.11.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», платежів, що були оплачені в рахунок комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд своє рішення мотивував тим, що положення укладених між сторонами кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними.

Судом, зокрема, було встановлено, що 08.04.2021 року в рамках кредитного договору ОСОБА_1 видано транш за номером №G02.10701.007858083 у розмірі 120842 грн. Згідно виписки за траншем №G02.10701.007858083 від 08.04.2021 року, наданим позичальнику у рамках кредитного договору №ГКД-522897.1 від 12.11.2020 року, ОСОБА_1 здійснювала внески на погашення кредиту, яку банком було зараховано як плату за обслуговування кредитної заборгованості.

Судом в рішенні констатовано, що встановлені обставини свідчать про необхідність здійснення перерахунку банком, який він добровільно робити не має наміру, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог. Такі дії залежать від волевиявлення саме банку, а отже, зобов`язання банку здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору №ГКД-522897.1 від 12.11.2020 року та кредитного договору №Р25.00608.007163843 від 12.11.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», платежів, що були сплачені ОСОБА_1 в рахунок комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а також стягнення з банку неправомірно отриманої від ОСОБА_1 суми у розмірі 29837 грн. 66 коп., сплаченої в рахунок комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором №G02.10701.007858083 від 08.04.2021 року, належним чином захистить права позичальника та є адекватним і пропорційним способом захисту її прав.

Рішення суду у справі №461/5410/23 сторонами на оскаржувалось та набрало законної сили.

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 12.09.2023 року у цивільній справі №204/224/21, констатуючи відсутність виключної правової проблеми з приводу встановлених банками різного роду комісій у кредитних договорах, які є нікчемними, наголосила на тому, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає, передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема, справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема, надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі (а) за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи (б) за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи (в) за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Для кваліфікації умови кредитного договору, як оспорюваної або нікчемної, має значення не назва комісії, а її зміст, тобто перелік дій банку, за які він цю плату передбачив.

Зі змісту пункту 1.4.2 генерального кредитного договору №ГКД-522897.1 від 12.11.2020 року вбачається, що дійсно зазначеним пунктом встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме: зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, опрацювання запитів позичальника, що направленні банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, в той час, як така інформація повинна надаватися безкоштовно. При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (Закон №1734-VIII), умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) зазначено, що якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У справі, яка переглядається, АТ «Ідея Банк» не було позбавлене можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої інших послуг позичальнику, окрім тих, які надаються безкоштовно.

Враховуючи наявність судового рішення, яке набрало законної сили, у справі №461/5410/23 та встановлені обставини справи, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення нарахованої плати та простроченої плати за обслуговування кредиту в загальній сумі 26880 грн. 12 коп., оскільки такі умови договору є нікчемними.

Окрім того, встановивши, що на підтвердження наявності в ОСОБА_1 заборгованості за траншем №G02.10701.007858083 від 08.04.2021 року, банк надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та процентів, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та процентів по кожному платіжному періоду, що, з урахуванням наявності судового рішення, яке набрало законної сили, фактично позбавляє суд можливості навести у рішенні свій розрахунок заборгованості, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову АТ «Ідея Банк» про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором у визначеному позивачем розмірі, оскільки нового розрахунку боргу, який би, в тому числі, відповідав рішенню Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2023 року у справі №461/5410/23, апеляційному суду не надано.

При цьому, колегія суддів зауважує, що у разі виконання судового рішення у справі №461/5410/23, яким зобов`язано АТ «Ідея Банк» провести перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору №ГКД-522897.1 від 12.11.2020 року та кредитного договору №Р25.00608.007163843 від 12.11.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», платежів, що були сплачені в рахунок плати за обслуговування кредитної заборгованості, остаточний розмір заборгованості буде визначатись Банком.

Оскільки АТ «Ідея Банк» не надав доказів виконання рішення у справі №461/5410/23 та, відповідно, не надав правильного розрахунку боргу за кредитним договором, заявлений до стягнення розмір кредитної заборгованості не може бути безспірним.

Статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит.

Зокрема, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:

1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;

2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;

3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Тобто, лише з врахуванням вимог цього Закону, Банком може бути визначено розмір заборгованості та його складових.

Зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову з наведених вище мотивів.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що заочне рішення прийняте без належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, колегією суддів відхиляються з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою від 20 січня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, на 16.02.2023 року, 09 год. 40 хв. Вказана ухвала разом із позовною заявою та додатками до неї була надіслана на адресу місця проживання (реєстрації) відповідачки: АДРЕСА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.33, 35, 36). У зв`язку з тим, що відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, з метою надання можливості відповідачці підготувати відзив на позовну заяву, судове засідання було відкладено на 20.03.2023 року на 09 год. 40 хв. (ухвала про відкладення судового засідання від 16.02.2023 року (а.с.37)) та повторно повідомлено відповідача про дату, час та місце судового засідання, шляхом надіслання судової повістки на відому суду та вказану вище адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки ( АДРЕСА_1 ). Згідно судової кореспонденції, що повернулась на адресу суду (а.с.41), поштове відправлення не було вручено адресату по причині «адресат відсутній за вказаною адресою».

У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Встановлено, що працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про додержання вимог пункту 91-1 вказаних вище Правил.

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасоване апеляційним судом з наведених вище підстав, тому інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду по суті вирішення даної справи.

Враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України та наслідки розгляду справи апеляційним судом відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Ідея Банк» в повному обсязі, понесені відповідачкою судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 грн. підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 17 травня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич