КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7376/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Батуріна Сергія Володимировича на ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року (суддя Гаврилова О.В.) про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

у жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідачки половину ринкової вартості автомобіля MITSUBISHI GALANT, 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , в розмірі 82 350грн; визнати його право особистої власності на 2 колонки підлогові mb quart, виробництва Німеччина; програвач вінілових платівок Akai Японія; фонокоректор програвача вінілових платівок Akai Японія; програвач вінілових платівок Onkyo,виробництва Японія; підсилювач звуку ламповий; фільтр току; мармурові підставки під підлогові колонки; вінілові платівки - 20 шт.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з 07 липня 2007 року по 22 вересня 2022 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач посилався на те, що постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року у справі №755/12702/22 скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 2 лютого 2023 року та ухвалено нове рішенням, яким частково задоволено позов про поділ спільного майна подружжя, предметом якого були квартира АДРЕСА_1 та автомобіль марки Dodge Journey, 2017 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Інше майно подружжя предметом поділу у справі №755/12702/22 не було.

Позивач зазначав, що перебуваючи у шлюбі з відповідачкою, за рахунок спільних коштів було придбано автомобіль марки MITSUBISHI GALANT, 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_4 , який відповідачка 26 липня 2022 року перереєструвала на іншу особу. Крім того, до укладення шлюбу ним були придбані та є його особистою власністю: 2 колонки підлогові mb quart виробництва Німеччина; програвач

вінілових платівок Akai Японія; фонокоректор програвача вінілових платівок Akai Японія; програвач вінілових платівок Onkyo виробництва Японія; підсилювач звуку ламповий; фільтр току; мармурові підставки під підлогові колонки; вінілові платівки - 20 шт., загальною вартістю 43 872грн.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2023 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення її недоліків.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року позовну заяву визнано неподаною і повернуто позивачу у зв`язку із не усуненням недоліків.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Батурін С.В. просить ухвалу судді скасувати та передати справу до Дніпровського районного суду міста Києва для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, оскільки на виконання вимог суду ним були надані наявні у позивача докази та зазначено, що надати інші докази на даній стадії неможливо, так як позивач не має вільного доступу до квартири, де зберігається його майна.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суддя першої інстанціївиходила з того, що позивачем до позовної заяви не додані докази у підтвердження його вимог та вартості майна, не надано копії позовної заяви та доданих матеріалів для відповідачки, не оплачено судовий збір у повному обсязі, виходячи із дійсної вартості майна, надані копії документів не засвідчені відповідно до вимог ст. 95 ЦПК України.

На виконання вимог ухвали судді 18 грудня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Батурін С.В. подав до суду заяву про усунення недоліків, до якої додав відповідні докази та копію позовної заяви з додатками.

Визначаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачу, суддя виходила з того, що долучені до позовної заяви додатки не посвідчені належним чином та не долучено завірені належним чином копії фотографій зазначеного у позові майна.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком судді з таких підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).

Ця норма кореспондує із статтею 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно частин 1 та 2 статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Частина 5 статті 177 ЦПК України визначає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, нормами процесуального права визначено, що кожна сторона самостійно визначає обсяг доказів, які вона надає суду у підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, а оцінка достатності наданих доказів судом здійснюється під час судового розгляду.

Стаття 83 ЦПК України визначає, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим

учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Аналіз вказаних норм процесуального права свідчить, що невідповідність зазначених у позовній заяві обставин, не зазначення чи ненадання доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Згідно частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення процесуального закону, яке б гарантувало особі право на судовий захист, зокрема звернення з позовною заявою до суду відповідно до приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи, не маючи на меті захист суспільних інтересів.

За таких обставин, суд не мав правових підстав для повернення позовної заяви у зв`язку з тим, що позивачем не всі додатки до позовної заяви засвідчені відповідно до вимог ст. 95 ЦПК України.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Як свідчить позиція Верховного Суду у численних справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відтак, повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством права на доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала судді про повернення позовної заяви постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Батуріна Сергія Володимировича задовольнити.

Ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року скасувати, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, направити до Дніпровського районного суду міста Києвадля продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук