Номер провадження: 22-ц/813/1666/24
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шалару Олексія Ілліча на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, визначених рішенням суду від 20.06.2013 року.

У серпні 2022 року позивачка змінила предмет позову з вимог про збільшення розміру аліментів на стягнення додаткових витрат на дитину, обґрунтовуючи вимоги наступним.

Позивач та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина з дитинства має хворобу дитячий церебральний параліч.

Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та дитина залишилась проживати разом з матір`ю.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.06.2013 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від його доходу (заробітку).

Зважаючи на те, що дитина має такий важкий діагноз та потребує регулярної реабілітації, позивачка вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат, оскільки коштів, які утримуються з відповідача та коштів, які отримує позивачка на посаді менеджера, не вистачає на лікування дитини.

Так, позивачка зазначає, що дитина знаходиться на оздоровленні в центрі Філософія здоров`я з 04.09.2001 року з метою зменшення спастичності в м`язах, збільшення об`єму рухів в кінцівках, покращення ходи. За консультативним висновком лікаря ОСОБА_4 від 18.09.2021 року дитині рекомендовано 3 курси реабілітаційного лікування, це кинезітерапія, масажи, підводне витягування, УВТ шийно-грудного відділу, пресо-терапія кінцівок, ванни, внутрішні прийоми ін`єкцій та різноманітних препаратів, та рекомендовано між курсами лікування в цілях закріплення поліпшення м`язового стану проводити дельфінотерапію та іпотерапію, виконувати самостійно вправи освоєні на кінезітерапії, та постійно бути під наглядом невропатолога та реабілітолога.

Всі наведені курси здійснюються на платній основі та вже заплановані у санаторії імені Горького та імені Пирогова.

Крім того, позивачка вимушена нести додаткові витрати і на послуги няні, яка займається дитиною, коли позивачка працює, а також на ортопедичне взуття дитини, яке потрібно змінювати кожного місяця через деформацію ходи.

Мінімальна сума, яка є необхідною для підтримання стану дитини та яку витрачає позивачка кожного місяця, згідно уточнень останньої (а/с 105), становить 42 800 грн, половину з якої позивачка погоджується нести самостійно.

На підставі наведеного позивачка просила стягувати щомісяця з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину у твердій грошовій сумі 21 400 грн.

Відповідач позов не визнав та зазначив, що він приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини в межах своїх можливостей. Крім аліментів, відповідач купує дитині одяг, іграшки, продукти харчування, тощо.

Дитина з дитинства перебуває на обліку в Одеському обласному Благодійному фонді реабілітації дітей-інвалідів «Майбутнє», де систематично проходила лікування безкоштовно та має таку можливість і зараз за кошти організацій та громадян, які готові виступати спонсорами та нести вартість лікування.

Проте позивачка будь-які його поради ігнорує, останній раз в даному закладі була у 2016 році на консультації, та за останні 6 років ні разу не зверталася у даний центр для реабілітації дитини.

Дитина має можливість лікуватися безкоштовно, але позивачка не бажає використовувати вказані можливості, бажаючи стягнути з відповідача суму додаткових витрат щомісяця у розмірі 21 400 грн, які він не спроможній нести.

Заявлена позивачем сума додаткових витрат в щомісячному розмірі не співмірна з його доходами, зважаючи й на те, що відповідач пов`язаний і іншими обов`язками по утриманню дитини у вигляді сплати аліментів у розмірі від його доходу (заробітку).

Жодних доказів щодо понесених позивачкою додаткових витрат на дитину в заявленому неї розмірі, остання не представила.

Посилання позивача на необхідність послуг няні, відповідач вважає також необґрунтованими, оскільки незважаючи на діагноз дитини, вона з 13 років сама себе обслуговує: самостійно ходить до школи, в магазин, навчається, готує сама собі їжу та самостійно знаходиться вдома, не потребуючи сторонньої допомоги.

З підстав наведеного, відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Шалару Олексій Ілліч подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Залишаючи без задоволення вимоги позивачки, суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог. Так, суд зазначав, що позивачкою не доведено, що дитина потребує стороннього догляду, що вимагає контролю няні, не доведено проходження дитиною реабілітації за рекомендаціями лікарів, та не доведено необхідність проходження дитиною лікування саме на платній основі, з огляду на те, що вона може проходити реабілітацію на безоплатній основі, за рахунок громадян та організацій, готових виступати спонсорами та відшкодовувати собівартість наданих послуг. Крім того, на думку суду, позивачкою не доведено, що дитина потребує спеціального взуття, оскільки такі рекомендації лікарів відсутні. Крім того, наданий позивачкою висновок лікаря ОСОБА_4 від 18.09.2021 року на думку суду не є належним доказом, оскільки він не містить назви медичної установи та спеціалізації лікаря.

Проте, з усіма такими висновками колегія суддів погодитись не може, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання додаткових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Тобто якщо ці витрати пов`язані з розвитком здібностей дитини, наприклад музика, то необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини у музичній школі з вказівкою тривалості повного курсу навчання, підтвердити витрати пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь та музичних інструментів, періодичність їх придбання, довівши суду при цьому, що заявлена сума, це лише половина тих витрат, яку необхідно на розвиток здібностей дитини. Аналогічно у випадку наявності особливих здібностей дитини у поглибленому вивченні іноземної мови, що підтверджується відзнакою у мовних олімпіадах або перемогою у конкурсах або навпаки потреба у заняттях у зв`язку з порушенням розвитку здібностей дитини, необхідно надати відповідні рекомендації, а також розрахунок вартості відповідного курсу навчання з урахуванням його тривалості.

Якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині або вартість процедур, які необхідно зробити.

Як встановлено матеріалами справи, позивачка та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має хворобу дитячий церебральний параліч (спастическая диплегия, ОИ сходящееся косоглазие, динамическая сгибательно-пронационная установка предплечий, дистоническое нарушение тонкой моторики рук, плоская спина, сгибательная установка коленных суставов, динамический эквинно-плоско-вальгус стоп с поперечной распластанностью), що підтверджується висновком КУ «Дитяча міська клінічна лікарня № 3» від 25.08.2017 року (а/с 22).

Відповідно до вищенаведеного висновку дитина має скарги на свободу пересування, на активний та пасивний рух, на скованість. Дитина контактна, адекватна, правильно орієнтується на місці, в часі, та у власній особистості. Сидить достатньо нормально, з круглою спиною та опущеними ногами, підіймається з підтримкою, ходить самостійно, хода характеризується зменшенням довжини кроку, складнощами при відриві ноги від поверхні, має деформацію стоп, проблеми суглобів ніг та рук, порушення моторики.

За висновком лікаря, дитині рекомендовано продовжити лікування, шляхом: виготовлення ортопедичного взуття, використання ортезів на час відпочинку, ортопедичних виробів і других технічних засобів реабілітації, спостереження у психолога, психіатра, дефектолога, логопеда, соціального педагога, масажі курсами по № 15-20 три-чотири рази на рік, курси реабілітації у відділенні неврології, реабілітаційних центрах, санаторно-курортне лікування, ЛФК на постійній основі. Для запобігання розвитку ІМВ, полегшення догляду за дитиною, рекомендовано використовувати одноразові підгузники. Рекомендовано лікування спастичності м`язів методом медикаментозних блокад препаратом ботулотоксину. Уникати використання рюкзака та інших вертикальних навантажень (а/с 22, зворотня сторона).

Відповідно цього ж висновку - прогноз для відновлення функцій несприятливий. Реабілітаційний потенціал низький, середній, достатній. Обмеження життєдіяльності за рахунок самостійного пересування по системі класифікації великих моторних функцій при церебральних паралічах рівень ІV (самостійне пересування обмежено).

Обмеження життєдіяльності за рахунок можливості використання рук та оперування предметами по системі класифікації функцій руки для дітей з церебральним паралічем: рівень ІІ (користується більшістю предметів з дещо зниженою ефективністю та швидкістю).

Оцінка м`язового тонусу за модифікованою шкалою Ashworth помірне підвищення м`язового тонусу.

Разом з тим, відповідно до Консультативного висновку лікаря-спеціаліста Gorkogohealthresort (лікувально-оздоровчого заклад санаторій імені Горького) ОСОБА_4 від 18.09.2021 року, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з діагнозом дитячий церебральний параліч знаходиться на оздоровленні з 04.09.2001 року з метою зменшення спастичності в м`язах, збільшення об`єму рухів в кінцівках, покращення ходи. Дитині лікарем рекомендовано 3 курси реабілітаційного лікування:

Курс перший: кинезітерапія 30 сеансів; загальний масаж 20 сеансів через день; підводне витягування 15 сеансів через день; УВТ на шийно-грудний відділ 10 сеансів; пресо терапія кінцівок 10 сеансів; гідромасажні ванни 15 сеансів через день; ванни з бішофітом 8 сеансів через день. Внутрішньом`язові ін`єкції протягом 21 дня: нуклео ЦМФ 2 мл, параплексин 15 мг, нейроксон 1000 мг, мильгама 2 мл, кокарнит 2 мл, синарта 2 мл, дінар 4 мл. Внутрішній прийом метамакс, тиоцетам, тізалуд, гліцин, валеріана, еріус.

Курс другий та курс третій рекомендовано проходити з перервою в 3-4 місяці. Між курсами лікування в цілях закріплення поліпшення м`язового стану потребується дельфінотерапія та іпотерапія, виконання самостійно вправ освоєних на кінезітерапії, постійний нагляд невропатолога та реабілітолога (а/с 09).

Тобто, з вищенаведеного слідує, що дитина, через комплекс порушень внаслідок церебрального паралічу, зокрема через спастичність в м`язах, проблем зі суглобами, моторикою рук та ніг, а також деформацією ходи, обмежена нормально функціонувати та потребує реабілітації на постійній основі з метою покращення фізичного стану, поліпшення опорно-рухового апарату, та підвищення можливостей до самообслуговування і соціальної адаптації.

Як зазначала позивачка, лікування дитини здійснюється виключно на платній основі, та нею вже понесено витрати на реабілітаційне лікування дитини в ДП „Клінічний санаторій ім. Пирогово на суму 7 345 грн. Та 8 450 грн. відповідно (а/с 19-20).

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з наведеними доводами позивачки, оскільки відповідно до листа Одеського обласного благодійного фонду реабілітації дітей-інвалідів „Майбутнє від 01.06.2022 року № 91, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зверталась в даний Фонд щодо реабілітації та періодично проходила курси лікування у травні 2005 року, січні-лютому 2009 року, серпні 2009 року, січні 2010 року, квітні 2010 року, листопаді 2010 року, лютому-березні 2011 року. Останній огляд та консультування здійснювалось в 2016 році. За інформацією Одеського обласного благодійного фонду реабілітації дітей-інвалідів „Майбутнє, він надає реабілітаційні послуги дітям-пацієнтам до 18 років з патологією нервової системи і опорно-рухового апарату згідно прийнятому в Україні протоколу. ОСОБА_3 , 2005 року народження, має можливість отримати курс реабілітації в даному центрі відповідно до Постанови КМУ від 27 березня 2019 року № 309 (зі змінами в редакції постанови КМУ від 20.01.2021 року № 30). Для цього батькам потрібно звернутися із заявою до територіального управління праці та соціального захисту населення, та зателефонувати до Фонду, щоб запланувати дату курсу лікування. Крім того, Фондом зазначено, що також можливо отримати відновне лікування за кошти організацій та громадян, готових виступити спонсорами, та відшкодувати собівартість наданих реабілітаційних послуг (з проживанням та харчуванням за необхідністю). Курс такого лікування коштує в межах 25 000 грн за 2 тижні. Запис на дату лікування проводиться попередньо (а/с 84).

Таким чином, діти з відповідним діагнозом можуть проходити реабілітаційне лікування як за рахунок бюджетних коштів так і за рахунок коштів організацій та громадян, готових виступати спонсорами, та відшкодовувати собівартість наданих реабілітаційних послуг.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, висновок лікаря із санаторія імені Горького ОСОБА_4 , на який посилається позивачка (а/с 09) містить рекомендації по реабілітації дитини, які відповідають клінічному протоколу санаторно-курортної реабілітації дітей з церебральним паралічем, затвердженого Наказом МОЗ України від 01.12.2009 року № 889 (який був дійсний на момент повноліття дитини) та які відповідно Постанови КМУ від 27.03.2019 року № 309 дитина може отримати за рахунок бюджетних коштів або за рахунок коштів організацій та громадян, готових виступати спонсорами, в Одеському обласному благодійному фонді реабілітації дітей-інвалідів „Майбутнє.

Проте, доказів, що позивачка зверталась до відповідного місцевого органу (органу територіального управління праці та соціального захисту населення) для забезпечення дитини реабілітаційними послугами за рахунок бюджетних коштів, або доказів про її звернення до Одеського обласного благодійного фонду реабілітації дітей-інвалідів „Майбутнє з метою проходження дитиною реабілітаційного лікування за рахунок коштів організацій та громадян, готових виступати спонсорами, та відшкодовувати собівартість наданих реабілітаційних послуг, а останні їй відмовили, що змушує позивачку лікувати дитину на платній основі, ОСОБА_1 не надала.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги у цій частині.

Що стосується доводів апелянта стосовно стягнення додаткових витрат на послуги няні, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з висновку лікаря КУ «Дитяча міська клінічна лікарня № 3» від 25.08.2017 року, дитина має скарги на спастичність в м`язах, проблеми зі суглобами, моторикою рук та ніг. При цьому дитина рухається/ходить самостійно, хода характеризується зменшенням довжини кроку та складнощами при відриві ноги від поверхні, через деформацію стоп, дитина контактна, адекватна, правильно орієнтується на місці, в часі, та у власній особистості.

Даних про те, що дитина через церебральний параліч не здатна себе самообслуговувати і потребує сторонньої допомоги висновки лікаря не містять.

Не надано таких доказів і позивачкою.

Крім того, як зазначає відповідач, дитина не зважаючи на певні труднощі через хворобу, повністю самостійна, вона самостійно може знаходитись вдома, може приготувати собі поїсти, самостійно ходить в туалет, до школи, самостійно навчається.

Вказаного позивачка не спростувала, та не обґрунтувала в чому викликана необхідність у наймі няні, з огляду на те, що дитина може сама пересуватися та себе обслуговувати.

До позовної заяви позивачка надала самостійно складений нею розрахунок, в якому вказала, що витрати на няню на період 3-х місячного курсу реабілітації дитини складають 93 750 грн, а в перервах між курсами 15 000 грн (а/с 05).

До розрахунку надала договір № 637 від 06.09.2021 року (а/с 12), укладений з ФОП ОСОБА_5 про надання послуг по підбору няні, в обов`язки якої входить забирати дитину зі школи і супроводжувати її на/та з занять. Графік роботи: 5 днів на тиждень, 2-3 години в день. Оплата замовником за послуги виконавця ділиться на два етапа. Перший оплата за послуги виконавця в період підбору няні, другий оплата за послуги виконавця у випадку успішного підбору няні, і продовження роботи няні у замовника без участі виконавця.

Оплата замовником послуг виконавця в період підбору няні здійснюється пропорційно відпрацьованим дням працівника з розрахунку 250 гривень за годину. У випадку успішного підбору няні виконавцем і продовження роботи няні у замовника, коли робота буде здійснюватися без участі виконавця, замовник повинен оплатити виконавцеві суму 250 гривень за годину. Оплата здійснюється в гривнях на розрахунковий рахунок виконавця або готівкою.

Тобто, укладеним вище договором визначено лише умови щодо підбору няні та порядок і форму оплати ФОП ОСОБА_5 за здійснення вказаних послуг.

При цьому, доказів, що підбір няні було здійснено, і позивачка уклала з нею відповідний договір, в якому сторони узгодили обов`язки няні, час та оплату праці, позивачка не представила.

Надані позивачкою копії квитанцій на суму 1000, 2000, 354 грн, які здійснювались на рахунок ФОП ОСОБА_5 (а/с 14-16) є оплатою за послуги останньої по підбору персоналу у якості няні, а не за послуги безпосередньо самої няні по здійсненню нею догляду за дитиною.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що позивачка не довела належними доказами необхідність няні, укладення з такою договору та узгодження з нею час роботи та оплату праці.

Разом з тим, колегія суддів не може не погодитися з доводами апеляційної скарги, що дитина потребує ортопедичного взуття, оскільки відповідно до висновку лікаря КУ «Дитяча міська клінічна лікарня № 3» від 25.08.2017 року, дитина має деформацію стоп та їй рекомендовано виготовлення спеціального ортопедичного взуття.

Як зазначає позивачка через деформацію стоп, дитині необхідно змінювати взуття кожного місяця.

Однак доказів того, що дитині рекомендовано змінювати взуття саме кожного місяця та що кожного місяця позивачка несе витрати на виготовлення ортопедичного взуття, останньою не представлено.

На підтвердження несення нею витрат на ортопедичне взуття дитини, позивачкою надано рахунок на оплату № 319 від 18.08.2021 року за дві пари взуття на суму 2 130 грн, та квитанцію від 22.08.2021 року про фактичне понесення нею вказаних витрат на рахунок постачальника ТОВ „Трансреал за одну пару взуття на суму 1065 грн (а/с 18, 13).

Оскільки інших доказів не надано, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину понесених 22.08.2021 року нею витрат за виготовлення ортопедичного взуття для дитини, в сумі 532, 50 грн.

При цьому колегія суддів роз`яснює позивачці, що вона має право звернутись до суду з такими самими вимогами, надавши суду відповідні докази чеки понесених нею витрат на виготовлення ортопедичного взуття для дитини, оскільки календарний рік має чотири пори роки (зима, весна, літо, осінь) і ціна на взуття відповідно є різною, що унеможливлює суд без відповідних доказів (чеків, відповідних рахунків) визначити суму стягнення додаткових витрат на постійній основі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шалару Олексія Ілліча - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину понесених позивачем додаткових витрат на ортопедичне взуття для дитини у розмірі 532, 50 грн відповідно до квитанції від 22.08.2021 року.

В іншій частині вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 п. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова