Номер провадження: 22-ц/813/364/24
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дубінкіна Юрія Миколайовича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_5 , як правонаступників позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , як правонаступника позивача ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні проїздом загального користування та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_6 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні проїздом загального користування та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. В обґрунтування вимог, позивач зазначав, що проїзд загального користування, який є єдиним проїздом до земельної ділянки, яка знаходиться у спільної сумісної власності позивачів, у зв`язку із самовільно збудованими спорудами відповідачем, зменшився у розмірах, що перешкоджає вільному доступу до власності позивачів.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року позов ОСОБА_6 , ОСОБА_2 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні проїздом загального користування за адресою: АДРЕСА_1 , який використовується ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні проїздом загального використання за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення стін двоповерхового будинку з черепашнику за адресою: АДРЕСА_1 , зі сторони проїзду загального користування за адресою: АДРЕСА_1 вбік домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- точку 35 перенести на 0,42м у бік межі А-Д, визначеної Додатком № 32 до Висновку № ЕD-2501-1-1029.18 та Планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленої ПП «Геостар» 22.06.2010 р.;

- точку 34 перенести на 1,35м у бік межі Д-Г, визначеної Додатком № 32 до Висновку № ЕD-2501-1-1029.18 та Планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленої ПП «Геостар» 22.06.2010 р.;

- точку 33 перенести на 0,84м у бік межі Д-Г, визначеної Додатком № 32 до Висновку № ЕD-2501-1-1029.18 та Планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленої ПП «Геостар» 22.06.2010 р.;

- площа земельної ділянки під проїздом загального користування за адресою: АДРЕСА_1 , яка пропонується для відновлення, складає 7 кв.м і проходить в наступних межах: 0,27м-7,48м-1,34м-3,34м-3,78м-0,42м, визначених Додатком № 32 до Висновку № ЕD- 2501-1-1029.18;

- привести площу земельної ділянки під проїздом загального користування за адресою: АДРЕСА_1 у відповідність до Плану (схеми) розподілу земельної ділянки, виготовленої ПП «Геостар» 22.06.2010 р.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Дубінкін Юрій Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання, призначені на 14.05.2024 року 15:00 год. ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не з`явилися, про причини неявки апеляційний суд в установленому порядку не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відео-конференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.

Присутній в судовому засіданні представник ОСОБА_7 адвокат Кобзар П.Ю. та представник ОСОБА_1 адвокат Дубінкін Ю.М. не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за фактичною явкою сторін.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, зобов`язуючи ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні проїздом загального користування за адресою: АДРЕСА_1 , який використовується ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , зобов`язуючи ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні проїздом загального використання за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення стін двоповерхового будинку з черепашнику за адресою: АДРЕСА_1 , зі сторони проїзду загального користування за адресою: АДРЕСА_1 вбік домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- точку 35 перенести на 0,42м у бік межі А-Д, визначеної Додатком № 32 до Висновку № ЕD-2501-1-1029.18 та Планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленої ПП «Геостар» 22.06.2010 р.;

- точку 34 перенести на 1,35м у бік межі Д-Г, визначеної Додатком № 32 до Висновку № ЕD-2501-1-1029.18 та Планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленої ПП «Геостар» 22.06.2010 р.;

- точку 33 перенести на 0,84м у бік межі Д-Г, визначеної Додатком № 32 до Висновку № ЕD-2501-1-1029.18 та Планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленої ПП «Геостар» 22.06.2010 р.;

- площа земельної ділянки під проїздом загального користування за адресою: АДРЕСА_1 , яка пропонується для відновлення, складає 7 кв.м і проходить в наступних межах: 0,27м-7,48м-1,34м-3,34м-3,78м-0,42м, визначених Додатком № 32 до Висновку № ЕD-2501-1-1029.18;

- привести площу земельної ділянки під проїздом загального користування за адресою: АДРЕСА_1 у відповідність до Плану (схеми) розподілу земельної ділянки, виготовленої ПП «Геостар» 22.06.2010 р.,

суд першої інстанції, виходив з того, що:

- межі земельної ділянки Відповідача були визначені Планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленого ПП «Геостар» станом на 22.06.2010 р., та станом день складення експертного висновку фактично межі домоволодіння Відповідача (двоповерхової будівлі з черепашника) були збільшені за рахунок земель проїзду загального користування;

- ОСОБА_6 , як власник земельної ділянки, належними та допустимими доказами довів, що вільне користування його власністю обмежено здійсненою відповідачем забудовою проїзду загального користування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.07.1997 року у справі № 2-1944 (засвідчена копія додається, оригінал мається у Київському районному судді м. Одеси), право на домоволодіння АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 1423 кв.м, визнано за наступними особами: ОСОБА_10 на 8/25 частин; ОСОБА_11 на 33/100 частини; ОСОБА_12 на 9/50 частин; ОСОБА_13 на 17/100 частин.

Даним рішенням суду, яке набрало законної сили встановлені наступні обставини (які не потребують додатковому доказуванню): протоколом загальних зборів колгоспу ім. 51-ї Перекопської дивізії № 5 від 05.03.1954 року ОСОБА_14 було виділено земельну ділянку площею 0,15 га під будівництво та город; надана земельна ділянка була оформлена планом відведення земельної ділянки та видано дозвіл на виконання будівельних робіт; на відведеній земельній ділянці ОСОБА_14 було зведено два житлових будинки літ. «А» та літ. «Л». В 1962 року ОСОБА_14 помер; після його смерті спадщину прийняла його дружина ОСОБА_15 , проте вона до нотаріальної контори не зверталася, свідоцтво про право на спадщину не отримувала. В 1975 року ОСОБА_15 померла, а після її смерті спадщину прийняли діти ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , а саме: ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , котрі також до нотаріальної контори не зверталися. ОСОБА_16 в 1993 року померла, а її частку в будинку успадкував син ОСОБА_10 . Сторони пояснили суду, що після смерті ОСОБА_15 її діти, прийнявши у спадщину домоволодіння, фактично поділили його між ними та визначили порядок користування земельною ділянкою (т. 1 а/с 32-34).

Згідно матеріалів первинного відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а саме: Виписки з Протоколу № 7 Загальних зборів членів колгоспу ім. 51 Перекопської дивізії Кагановицького району м. Одеси від 07.04.1956 року, Плану земельної ділянки площею 1400 кв.м 09.02.1956 року та Акту позначення меж від 26.07.1956 року, ОСОБА_17 (спадкоємицею якого згідно із зазначеним вище рішенням суду від 23.07.1997 року була його дружина ОСОБА_15 , від якої право на домоволодіння поступово перейшло до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ) у 1956 року було виділено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво в районі 5 ст. Чорноморської дороги квартал № 10 площею 0,14 га, а 0,11 га «дорізано» під город. З вищевказаного плану первинного відведення встановлено, що зазначена вище земельна ділянка площею 1400 кв.м мала конфігурацію чотирикутника, зовнішні розміри якого 66,5м на 21,0 м, що простягається від вул. Китобійної углиб масиву забудови, зокрема в напрямку вул. Олександра Невського (т. 1 а/с 35-37).

Згідно довідки, виданої Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» 11.07.2006 року за № 198, виписки із земельно-шнурової книги № 211 стор. 32 площа ділянки, що значилася за ОСОБА_17 , становить 0,15 га. (т. 1 а/с 38).

Договором дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Савіною К.П. 05.09.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2165, ОСОБА_10 подарував належну йому частку 8/25 в домоволодінні АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 1451 кв.м, ОСОБА_18 (т. 1 а/с. 39).

З Розрахунку ідеальних часток в домоволодінні АДРЕСА_1 , складеного КП «ОМБТІ та РОН» 21.12.2004 року вих. № 041762701.1312, копії Заяви ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , посвідченої державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гур`яновою Л.Г. 07.06.2005 року та зареєстрованої в реєстрі за № 1-2486, 1-2487, 1- 2488, 1-2489, Розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1300 від 19.09.2005 року. Висновку про поділ домоволодіння АДРЕСА_1 на самостійних домоволодіння, складеного КП «ОМБТІ та РОН» 17.02.2005 року та копії Розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 964 від 08.08.2006 року, яким вказаний висновок затверджено, між ОСОБА_11 та ОСОБА_18 було встановлено фактичний порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 , здійснено розрахунок ідеальних часток зазначених співвласників, а також проведено розподіл вказаної частини домоволодіння на два окремих самостійних домоволодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 (т. 1 а/с 40).

Згідно з вищевказаними Розрахунком ідеальних часток від 21.12.2004 року та Заявою від 07.06.2005 року за р. № 1-2486, 1-2487, 1-2488, 1-2489:

- у користуванні ОСОБА_11 , якій на підставі Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.1997 року у справі № 2-1944 належало 33/100 частини домоволодіння в цілому, фактично перебуває: в літ. «А»: 1-1/15,5 кв.м.-кухня; 1- 2/9,3 кв.м.-коридор; 1-3/15,5 кв.м.-житлова; 1-4/5,6 кв.м -санвузол, 1/45,4 кв.м.-гараж; літ.«3»-сарай; літ.«Ж»-вбиральня-душ; літ. «Д»-літня кухня; літ. «В» - альтанка; літ.«Е»- сарай, що складає 51/100 частини домоволодіння;

- у користуванні ОСОБА_18 , якій на підставі Договору дарування від 05.09.2003 року за р.№3-2165 належало 8/25 частин домоволодіння в цілому, фактично перебуває: в літ. «А»: 2-1/20,1 кв.м.-гараж; 2-2/6,6 кв.м.-коридор; 2-3/1,2 кв.м.- туалет; 2-4/2,2 кв.м.-ванна; 2-5/4,1 кв.м. - коридор; 2-6/7,3 кв.м.-кухня; 2-7/13,9 кв.м.- житлова; 2-8/13,6 кв.м.-житлова; 2-9/10,5 кв.м.-житлова; 2-10/7,0 кв.м.-кухня; 2-11/2,4 кв.м.- коридор; літ. «0»-сарай; літ. «И»-вбиральня-душ; літ. «К»-сарай, що складає 49/100 частини домоволодіння.

Згідно з Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1300 від 19.09.2005 року внесені зміни у розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 837 від 21.06.2005 року «Про визнання за громадянами права на ідеальну частку», відповідно до якого за ОСОБА_18 49/100 частин домоволодіння з присвоєнням нової поштової адреси: АДРЕСА_1 (т. 1 а/с 42).

Висновком про поділ домоволодіння АДРЕСА_1 на два самостійних домоволодіння, складеного КП «ОМБТІ та РОН» 17.02.2005 року, домоволодіння в цілому по АДРЕСА_1 розташоване на земельній ділянці загальною площею 1451 кв.м., а частина домоволодіння, що була розділена між співвласниками ОСОБА_11 та ОСОБА_18 на відокремленій частині земельної ділянки площею 750 кв.м. (т. 1 а/с 43-45).

З Розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 964 від 08.08.2006 року та Розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1300 від 19.09.2005 року встановлено, що вищевказаній частині домоволодіння ОСОБА_11 (51/100) присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 , а частині домоволодіння ОСОБА_18 (49/100) присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 (т. 1 а/с 46).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Пучковою І.А. 16.06.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2498, Витягу Про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Одеське міське БТІ та РОН» за № 15256348 від 17.07.2007 року право на частку 51/100 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею 755 кв.м., від ОСОБА_11 перейшло до її дочки ОСОБА_9 (т. 1 а/с 47-48).

Згідно заяви ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А. 08.07.2010 року та зареєстрованої в реєстрі за № 1421, заяви ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. 12.07.2010 року та зареєстрованої в реєстрі за № 727, з Планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленим ПП «Геостар» 22.06.2010 року, у додатку до заяви, було погоджено порядок користування будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , в тому числі (зокрема) житловим будинком загальною площею 180,2 кв.м., а також земельною ділянкою загальною площею 0,0707 га, при цьому:

- ОСОБА_9 передається у користуванні земельна ділянка площею 0,0420 га, зовнішні межі якої визначені згідно зі схемою розподілу під літерами А-Б-В-Е-Д-А. На зазначеній земельній ділянці розташована 51/100 частка будинку, що знаходиться у її володінні та користуванні та складає частину будівлі з житловими приміщеннями площею 91,3 кв.м. та надвірними спорудами;

- ОСОБА_18 передається у користуванні земельна ділянка площею 0,0287 га, зовнішні межі якої згідно зі схемою розподілу під літерами В-Г-Д-Е-В. На зазначені земельній ділянці розташована 49/100 частка будинку, що знаходиться у її володінні та користуванні та складає частину будівлі з житловими приміщеннями площею 88,9 кв.м. та надвірними спорудами (т.1 а/с 49-52).

Проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_9 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого ПП «Геостар» у 2010 року, встановлено, що після оформлення вищевказаних документів між співвласниками домоволодіння, ОСОБА_9 відводилася у власність земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0420 га. (т. 1 а/с 53-57);

Згідно з Висновком Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 25.08.2010 року № 809пр-к/01-15/2465, а також іншої документації, що міститься у складі вищевказаного проекту землеустрою, зазначена земельна ділянка площею 0,0420 га була закріплена за ОСОБА_9 заявою про порядок користування земельною ділянкою зі співвласником житлового будинку від 12.07.2010 року, а саме: заяви ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. 12.07.2010 року та зареєстрованої в реєстрі за № 727, з Планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленим ПП «Геостар» 22.06.2010 року (т. 1 а/с 58-61).

У копії проекту землеустрою міститься Лист КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 11.08.2010 року вих. № 185327.66, у якому зазначено, що «...земельна ділянка домоволодіння АДРЕСА_1 є часткою земельної ділянки, площею 1500 кв.м., яка була відведена ОСОБА_17 (0,14 га під індивідуальне будівництво і 0,11 га під город) за адресою: район 5 станції Чорноморської дороги (т. 1 а/с 74).

У складі проекту землеустрою (ПП «Геостар», 2010 року) міститься Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку [номер витягу НВ-013, дата формування 06.08.2013 року] із Кадастровим планом в додатку, з якого встановлено, що інформація про земельну ділянку ОСОБА_9 площею 0,0420 га по АДРЕСА_1 , була внесена до Державного земельного кадастру, зазначеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :22:024:0059 (т. 1 а/с 117-118).

За Договором купівлі-продажу 9/10 частин будинку, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 18.02.2016 року та Договором купівлі-продажу 1/10 частин будинку, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. 18.02.2016 року ОСОБА_18 продала належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 (що є колишньою часткою 8/25 домоволодіння АДРЕСА_3 ), розташованого на земельній ділянці площею 0,356 га, ОСОБА_1 (1/10 та 9/10 частин, що разом складають 1/10+9/10=10/10 або 1 [одиницю]). Вищевикладене підтверджується також копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 53525609 від 23.02.2016 року (т. 2 а/с 18-19).

З Довідки про розрахунок ідеальних часток в домоволодінні АДРЕСА_1 , виданої КП «Одеське міське БТІ та РОП» 22.11.2005 року вих. № 1267404.0504 листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.05.2006 року №, а також рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.07.2006 року у справі № 2-4403/2006 року, було здійснено розрахунок ідеальних часток співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , та за ОСОБА_13 визнано право власності на перераховану частку в домоволодінні (т. 1 а/с 192-194).

Згідно з вищевказаною Довідкою про розрахунок ідеальних часток в домоволодінні АДРЕСА_1 від 22.11.2005 року у користуванні ОСОБА_13 , якій на підставі Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.1997 року у справі № 2-1944 належало 17/100 частин домоволодіння в цілому, фактично перебуває: в житловому будинку літ. «Л» 4-1/9,9 кв.м. - коридор; 4-2/12,0 кв.м. - кухня; 4-3/2,3 кв.м. - коридор; 4-4/6,3 кв.м. - коридор; 4-5/15,6 кв.м. - житлова; 5-1/6,0 кв.м. - кухня; 5-2/6,8 кв.м. - коридор; 5-3/10,3 кв.м. - житлова, що складає 27/50 частини домоволодіння, право власності на яку визнано за ОСОБА_13 Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.07.2006 р. у справі № 2-4403/2006 року; у користуванні ОСОБА_19 , якій на підставі Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.1997 року у справі № 2-1944 належало 9/50 частин домоволодіння в цілому, фактично перебуває: в житловому будинку літ. «Л» 3-1/6,4 кв.м. - коридор; 3-2/6,9 кв.м. - кухня; 3-3/10,5 кв.м. - житлова; 3-4/15,6 кв.м. - житлова, що складає 23/50 частини домоволодіння (самовільно збудовані літ. «а5«-прибудова, літ.»Н» - вбиральня-душ і сарай «Т» в розрахунок ідеальних часток не увійшли та належать ОСОБА_19 ).

Згідно з Договором дарування частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В. 09.02.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 464, Витягом Про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Одеське міське БТІ та РОН» за № 13562473 від 14.02.2007 року, право на частку 27/50 домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею 622 кв.м, від ОСОБА_13 перейшло до ОСОБА_20 та ОСОБА_6 в рівних частках (т. 1 а/с 195 -196).

Прізвище ОСОБА_20 було змінено на ОСОБА_21 у зв`язку з укладенням шлюбу (т. 1 а/с 197).

Враховуючи вищевикладену документацію співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 , є: ОСОБА_9 (частка 51/100 домоволодіння № 75-а - як колишня частка 33/100 домоволодіння АДРЕСА_3 ); ОСОБА_1 (частка 49/100 домоволодіння № 75-а - як колишня частка 8/25 домоволодіння АДРЕСА_3 ); ОСОБА_22 , ОСОБА_6 (частка 27/50 домоволодіння № 75, частина якого залишалася після виділу часток ОСОБА_9 та ОСОБА_1 в натурі із цілого домоволодіння АДРЕСА_1 ); ОСОБА_19 (частка 23/50 домоволодіння № 75, частина якого залишалася після виділу часток ОСОБА_9 та ОСОБА_1 в натурі із цілого домоволодіння

АДРЕСА_4 , належна ОСОБА_22 і ОСОБА_6 , а також частина вказаного домоволодіння ОСОБА_19 , відображені в Технічному паспорті, виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» станом на 26.05.2005 року, а також в Технічному паспорті, виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» станом на 21.12.2006 року. Частина домоволодіння АДРЕСА_1 , належна ОСОБА_9 (тепер окреме домоволодіння АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_1 (тепер окреме домоволодіння АДРЕСА_5 ), також відображені у Технічному паспорті станом на 26.05.2005 року, а також в Технічному паспорті, виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» станом на 22.03.2007 року (т. 1 а/с 94-111).

Згідно з вищевказаними технічними паспортами прохід/проїзд до частини домоволодіння АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_22 і ОСОБА_6 , а також до частини вказаного домоволодіння ОСОБА_19 здійснюється із одного проїзду/проходу - проїзду загального користування до частини домоволодіння, належної ОСОБА_1 (тепер окреме домоволодіння АДРЕСА_5 ); проходи/проїзди (в`їзди) до частин домоволодіння, належних ОСОБА_9 (тепер окреме домоволодіння АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_1 (тепер окреме домоволодіння АДРЕСА_5 .

Згідно з висновком № ЕВ-2501-1-1029.18 комплексного земельно-технічного експертного дослідження, проведеного за заявою позивачів 27.09.2018 року ОСОБА_23 - судовим експертом Судової незалежної експертизи України:

- площа частини земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , що станом на сьогодні знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , складає 0,0356 га (356 кв.м.);

- площа частини земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , що станом на сьогодні знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_8 , складає 0,0271 га (271 кв.м.);

- площа частини земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , що станом на сьогодні знаходиться під проїздом загального користування, складає 0,0106 га (106 кв.м.);

- площа земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , що станом на сьогодні знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_9 , складає 0,0405 га (405 кв.м.);

- площа земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , що станом на сьогодні знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 , складає 0,0302 га (302 кв.м.);

- площа земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 , на 0,0015 га (15 кв.м.) більше площі, що передавалася у користування згідно з Планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленим ПП «Геостар» 22.06.2010 року;

- виявлена невідповідність фактичних зовнішніх меж досліджуваних земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 межам згідно з Планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленим ПП «Геостар» 22.06.2010 року, полягає у наступному у зміщенні на місцевості відрізку 7,89м межі Г-Д (вздовж проїзду загального користування) з боку земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_5 , що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 , у бік (углиб) проїзду загального користування (зміщення в точку 33 складає 0,84м, зміщення в точку 34 складає 1,35м, зміщення біля точки 35 складає 0,35м). Також відзначено, що відрізок 7,89м межі Г-Д, що проходить вздовж проїзду загального користування, не лише зміщений у глиб, а й змінилася його конфігурація таким чином, що звужено ширину проїзду у місці повороту вправо у бік земельної ділянки ОСОБА_6 , ОСОБА_2

- площа збільшення земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_5 , що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 , саме за рахунок невідповідності розмірів, конфігурації та розташування на місцевості відрізку 7,89м межі Г- Д складає 7 кв.м. [0,0007 га];

- самовільне зайняття (самозахоплення) з боку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 земельної ділянки під проїздом загального користування, який веде до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , існує;

- площа захопленої земельної ділянки під проїздом загального користування, який веде до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з боку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , складає 7 кв.м. [0,0007 га], що є невід`ємною частиною висновків даного дослідження); розміри відрізків захопленої земельної ділянки площею 7 кв.м.: 0,27м-7,48м-1,34м-3,34м-3,78м-0,42м);

- на час здійснення огляду на земельній ділянці площею 7 кв.м. [0,0007 га] під проїздом загального користування, який веде до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що самовільно зайнята з боку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , розташована двоповерхова будівля з каменю черепашнику;

- відновити межі земельної ділянки під проїздом загального користування, який веде до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до Плану (схеми) розподілу земельної ділянки, виготовленого ПП «Геостар» 22.06.2010 р., що є додатком до заяви від 12.07.2010 р., можливо шляхом перенесення меж в точках 35-34-33-32 (рис. 13 та Додаток 33, що є невід`ємними частинами висновків експерту), які фактично є контуром зовнішньої стіни вищевказаної двоповерхової кам`яної будівлі, зі сторони проїзду загального користування у бік земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться зазначена будівля, наступним чином: точку 35 перенести на 0,42м у бік межі А-Д; точку 34 перенести на 1,35м у бік межі Д-Г; точку 33 перенести на 0,84м у бік межі Д-Г (т. 1 а/с 11-29).

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер позивач ОСОБА_6 .

Одеським апеляційним судом:

- зупинено провадження у справі до спливу строку передбаченого для звернення спадкоємців до нотаріуса

- відновлено провадження та витребувано відомості від нотаріуса про спадкоємців, які звернулись із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 ;

- залучено до участі у справі в якості правонаступників позивача ОСОБА_6 його неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законним представником яких є їх мати ОСОБА_2 , а також ОСОБА_7 , як правонаступника (батька) позивача.

Колегія суддів виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК).

У відповідності до вимог п. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із захистом права власності у вигляді захвату земельної ділянки загального користування шляхом зобов`язання відповідача здійснити певні дії врегульовані Цивільним кодексом України (далі ЦК) та Земельним кодексом України (далі ЗК).

За положеннями частин першої і другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 06.02.2018 року по справі №712/11861/15ц :

«Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Те, що порушення відповідач чинить на земельній ділянці, що не належить позивачу, не позбавляє позивача права пред`явити негаторний позов, враховуючи, що позивач довів належними і допустимими доказами утруднення проїзду до належного йому будинку та земельної ділянки, внаслідок самозахвату відповідачем частини проїзду».

Встановивши, що межі земельної ділянки відповідача визначені планом (схемою) розподілу земельної ділянки, виготовленого ПП «Геостар» 22.06.2010 року, станом на день складення експертного висновку є збільшеними за рахунок земель проїзду загального користування, суд першої інстанції вірно зазначив про наявність підстав для висновку про самовільне зайняття відповідачем зазначеної земельної ділянки.

Встановивши, що внаслідок збільшення відповідачем меж земельної ділянки від точки 33 до точки 36 за адресою: АДРЕСА_1 відбулося відповідно зменшення площі (звуження) проїзду загального користування по ширині від точки 33 до точки 37; від точки 34 до точки 38; від точки 36 до точки 39 (т. 1 а/с 140), суд вірно виходив, з того, що позивач, як власник земельної ділянки, належними та допустимими доказами довів, що вільне користування ним власністю обмежено здійсненою відповідачем забудовою проїзду загального користування.

Одеським апеляційним судом в порядку задоволення клопотання представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Дубінкіна Ю.М. та перевірки доводів викладених в апеляційній скарзі, заслухано в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку через Ірпінський районний суд Київської області судового експерта ОСОБА_23 .

Експерт ОСОБА_23 в судовому засіданні 09.04.2024 року підтвердила правомірність свого висновку № ЕВ-2501-1-1029.18 комплексного земельно-технічного експертного дослідження, проведеного за заявою позивачів 27.09.2018 року. Як пояснила експерт висновок про звуження проїзду загального користування по ширині від точки 33 до точки 37; від точки 34 до точки 38; від точки 36 до точки 39, що має наслідком зменшення площі загального проїзду у вказаній частині на 7 кв. м. у зв`язку із її захопленням власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , заснований на порівнянні (зіставленні) в одному масштабі Плану (схеми) розподілу земельної ділянки, виготовленого ПП «Геостар» 22.06.2010 року та кадастрового плану земельної ділянки площею 0,0420 га., що відводилась у власність ОСОБА_9 ( АДРЕСА_1 ), з якою крім АДРЕСА_1 та внутрішнього проїзду загального користування, межує земельна ділянка, якою користується ОСОБА_1 . Відновити межі земельної ділянки під проїздом загального користування, який веде за адресою: АДРЕСА_1 можливо шляхом перенесення меж в точках 35-34-33-32, які фактично є контуром зовнішньої стіни домоволодіння ОСОБА_1 зі сторони проїзду загального користування вбік земельної ділянки по АДРЕСА_1 у точці 35 на 0,42 м., точці 34 на1, 35 м., точки 33 на 0,84 м.

Висновок № ЕВ-2501-1-1029.18 комплексного земельно-технічного експертного дослідження, який виконаний судовим експертом ОСОБА_23 відповідачем ОСОБА_1 не спростований.

З урахуванням встановлених у справі обставин та досліджених доказів, суд першої інстанції вірно застосував норми права і правові позиції Верховного Суду та набув обґрунтованого висновку про доведеність заявлених вимог і, як слідство, про наявність підстав для судового захисту позивачів.

Твердження відповідача про те, що даним проїздом користувалась і колишня власник для обслуговування належної їй частині будинку, судом мотивовано відхилено з посиланням на те, що обслуговування будинку відрізняється від забудови частини проїзду.

Також суд з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 653/ 1096/16-ц, вірно зазначив, що позови про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном можуть бути пред`явлені протягом періоду порушення права власності, яке визначається триваючим.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що реєстрація права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 18.02.2016 року №№ 125, 129, технічного паспорту виданого ФОП ОСОБА_24 26.10.2019 року, декларації про готовність об`єкту до експлуатації ОД 95 виданого 20.11.2019 року Управлінням ДАБК Одеської міської ради повністю спростовує кваліфікацію здійсненої відповідачем реконструкції домоволодіння, як самочинної, то колегія суддів звертає увагу на таке.

Розділом 3 Державних будівельних норм України А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів в наслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників, поліпшення умов експлуатації відноситься до реконструкції.

До перепланування відносяться ремонтно-будівельні роботи, що провадяться за відповідними проектами із зміною фізичних параметрів цих приміщень, знесенням або перенесенням внутрішніх легких некапітальних перегородок, улаштуванням нових елементів і деталей, прорізів без втручання у зовнішні стіни, міжповерхові перекриття та інші несучі конструкції жилого будинку з метою підвищення благоустрою та поліпшення умов проживання без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку або приміщенні.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 520/17520/14-ц (провадження № 61-12893св18).

При цьому у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2018 року у справі № 2-6977/11 (провадження № 61-9096св18) зроблено такий висновок: "Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України".

Таким чином, виходячи із встановлених у справі обставин, що площа земельної ділянки при домоволодінні АДРЕСА_1 збільшилась за рахунок проїзду загального користування та приймаючи до уваги положення законодавства, здійснена реконструкція домоволодіння АДРЕСА_1 є в розумінні ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом (самочинною реконструкцією).

Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 року у постанові № 916/2791/13.

Щодо балансу інтересів у справі та можливе втручання у право на мирне володіння майном, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція)).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

Вирішуючи питання правомірності втручання держави у право на мирне володіння майном, Верховний Суд врахував баланс інтересів власника та особи, яка здійснила самочинне будівництво на предмет пропорційності втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції та дійшов висновку про нагальну необхідність у втручанні у право користування земельною ділянкою враховуючи суспільний інтерес.

За приписами частини другої статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Отже, у такої особи не виникає охоронюване законом право чи інтерес, які підлягають захисту з огляду на приписи статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Щодо можливого втручання у інші права відповідача, то за наявності встановленої у справі сукупності критеріїв (самочинний характер будівництво, відсутність згоди власника земельної ділянки, порушення прав третіх осіб, можливість перебудови, позов особи, чиї права порушені про усунути перешкоди в користуванні проїздом загального використання за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення стін то таке втручання є законним у розумінні статті 376 ЦК України.

У справі. яка переглядається йдеться про усунення перешкод у користуванні проїздом загального використання за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення стін двоповерхового будинку з черепашнику за адресою: АДРЕСА_1 , зі сторони проїзду загального користування за адресою: АДРЕСА_1 вбік домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та відновлення площі земельної ділянки під проїздом загального користування розміром 7 кв.м з приведенням площі земельної ділянки під проїздом загального користування за адресою: АДРЕСА_1 у відповідність до Плану (схеми) розподілу земельної ділянки, виготовленої ПП «Геостар» 22.06.2010 року.

Тобто таке втручання в контексті встановлених у справі обставин та досліджених доказів в розумінні зазначених вище норм національного законодавства України та в розумінні приписів статті 1 Першого протоколу до Конвенції є допустимим і пропорційним у демократичному суспільстві.

Доводи апеляційної скарги фактично зведені лише до незгоди з висновком суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 383, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дубінкіна Юрія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 20.05.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова