Справа № 461/4874/23 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/3503/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 липня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

у червні 2023 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20 липня 2022 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № R01.00610.009622097, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 161694,83 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 35,55 % річних. Стверджує, що банк повністю виконав свої зобов`язання за умовами кредитного договору, надавши в розпорядження позичальника кредитні кошти. Зазначає, що відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором строк та не сплатила нараховані відсотки, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 18 травня 2023 року становить 200971,17 грн., що складається із: заборгованості за основним боргом в розмірі 158604,16 грн., заборгованості за простроченим боргом в розмірі 3090,67 грн., заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 39276,34 грн. Вказує, що 03 квітня 2023 року банк направляв відповідачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, в якій вимагав терміново протягом тридцяти календарних днів з дня направлення вимоги виконати зобов`язання за кредитним договором, а саме достроково повернути кредит та сплати проценти за користування кредитними коштами, однак відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, в тому числі і відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 200971,17 грн.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 липня 2023 рокупозов Акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 200971,17 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 3014,57 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що оскільки вона не підписувала «Умови та правила надання банківських послуг», якими передбачено, що банк може самостійно в будь-який момент встановлювати та змінювати кредитний ліміт, відтак вони не можуть вважатися частиною укладеного кредитного договору. Зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що надані банком витяги з «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку» вона розуміла та ознайомилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредиту взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Вказує, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці «Умови та правила надання банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін щодо сплати відсотків свідчить про відсутність підстав для їх стягнення. Вважає, що позивач не надав доказів звернення кредитора до неї про дострокове погашення заборгованості, в тому числі і направлення їй досудової вимоги про необхідність сплати простроченої заборгованості, а відтак позовні вимоги є необгрунтованими та передчасними. Звертає увагу, що позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України, зокрема у ній не зазначено відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а також підтверджень позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 березня 2024 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 липня 2023 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 липня 2023 року призначено на 16 год. 30 хв. 13 травня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 16 травня 2024 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 13 травня 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 16 травня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк», суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 200971,17 грн., яка підлягає стягненню на користь банку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 20 липня 2022 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №R01.00610.009622097, за умовами якої банк надає клієнту кредит на поточні потреби в сумі 161694,843 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними та іншими платежами.

Строк кредитування та дії договору становить 96 місяців (п. 1.2 кредитного договору № R01.00610.009622097 від 20 липня 2022 року).

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору № R01.00610.009622097 від 20 липня 2022 року за користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою ставкою в розмірі 35.55 % річних від залишкової суми кредиту.

Нанесенням власноручного підпису під цим договором, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО та публічну пропозицію укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки АТ «Ідея Банк» (оферта), які розміщені на сайті банку www.ideabank.ua (п. 1.5 кредитного договору № R01.00610.009622097 від 20 липня 2022 року).

Меморіальним ордером № 6177394 від 20 листопада 2022 року підтверджується, що на виконання умов кредитного договору № R01.00610.009622097 від 20 липня 2022 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 161694,83 грн.

Таким чином, банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кошти в кредит в сумі передбаченій кредитним договором.

03 квітня 2023 року у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору №R01.00610.009622097 від 20 липня 2022 року, банк надіслав ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань № 12.4.2/R01.00610.009622097, в якій вимагав терміново, протягом тридцяти календарних днів з дня надіслання кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме, достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, та інші платежі за кредитним договором на день повного погашення заборгованості, а також суму пені нараховану з врахуванням вищезазначеного, а у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня надіслання цієї вимоги банк має право здійснити стягнення заборгованості у примусовому порядку на власний вибір.

У вимозі про усунення порушень кредитних зобов`язань №12.4.2/R01.00610.009622097від 03 квітня 2023 року зазначено, що станом на 03 квітня 2023 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 200971,17 грн., яка складається із: заборгованості за строковим основним боргом в розмірі 158909,19 грн., заборгованості за простроченим боргом в розмірі 2785,64 грн., заборгованості за простроченими процентами в розмірі 37071,52 грн., заборгованості за строковими процентами в розмірі 2204,82 грн.

З позовної заяви вбачається, що АТ «Ідея Банк» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість саме у такому розмірі 200971.17 грн.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження виконання нею зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами та відсутності у неї заборгованості за кредитним договором, не надала суду належних та допустимих доказів на спростування наявності заборгованості у зазначеному позивачем розмірі, не надала іншого розрахунку заборгованості на спростування розрахунку АТ «Ідея Банк».

Колегія суддів враховує і те, що ні кредитний договір, ні окремі його умови, недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак договір є чинним і підлягає виконанню його сторонами.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № R01.00610.009622097 від 20 липня 2022 року в розмірі 200971,17 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів надіслання позивачем досудової вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань та сплату простроченої заборгованості, спростовуються матеріалами справи, оскільки до позовної заяви долучено досудову вимогу від 03 квітня 2023 року разом з доказами її надіслання на адресу ОСОБА_1 04 квітня 2023 року, що підтверджується реєстром поштових відправлень.

Покликання апелянта на те, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за відсотками у зв`язку з тим, що вона не підписувала «Умови та правила надання банківських послуг», не заслуговують на увагу, оскільки сплата відсотків за користування кредитними коштами та процентна ставка в розмірі 35.55 % річних від залишкової суми кредитупередбачені умовами кредитного договору, який підписано відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 липня 2023 року залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 16.05.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк