Справа №443/466/24
Провадження №2/443/277/24
РІШЕННЯ

іменем України

15 травня 2024 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Дев`ятники в особі Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Дев`ятниківської сільської ради, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №06785/3677від 20.05.1997 року, виданого на підставі рішення II сесії Дев`ятниківської сільської ради від 21.09.1994 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Дев`ятниківській сільській раді за №540.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Дев`ятниківської сільської ради, площею 2.14 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №06785/3677. Згідно довідки Ходорівської міської ради №125 від 13.09.2023 року, ОСОБА_2 постійно проживала і була прописана в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . По даних виконкому Ходорівської міської ради, заповіту у виконкомі Дев`ятниківської сільської ради від ОСОБА_2 , не посвідчувалось. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , вступивши в управління спадковим майном у піврічний термін після її смерті. Вона у визначений законом термін звернулася в Ходорівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого нотаріус завів спадкову справу №63 від 15.06.1996 року.

Згодом вона вирішила юридично оформити спадщину відносно земельної частки (паю), а тому 26.01.2024 року звернулася у Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що знаходяться на території Дев`ятниківської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлій і є спадковим майном.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 11.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 01.04.2024 року, в порядку витребування доказів зобов`язано Львівський державний нотаріальний архів в особі завідувача в строк до 19 квітня 2024 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №63 від 15.06.1996 року, яка заводилася Ходорівською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.04.2024 року завідувачем Львівського державного нотаріального архіву Бичківською О.М. надіслано копію спадкової справи №63/1995, яка заводилася Ходорівською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалою від 22.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якого просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача - Ходорівської міської ради Львівської області у судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву повідомляє, що позивачем у вступній частині позову зазначено предмет спору - спадкування за заповітом, а тому вважають таку вимогу необгрунтованою і не підтверджену належними доказами. А в мотивувальній і прохальній частинах позову позивач обґрунтовує свої вимоги щодо визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом, що є підставою для задоволення позову.

Крім того просить суд розглянути дану справу за відсутності їхнього представника.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено такі обставини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її матір`ю є ОСОБА_2 (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 , 14.07.1973 року у зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.7).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання зареєстрована у АДРЕСА_2 , з 05.11.1987 року (а.с.4 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим Дев`ятниківською сільською радою від 19.04.1995 року (а.с.8).

Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Дев`ятниківської сільської ради, площею 2.14 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №06785/3677 (а.с.11).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №125 від 13.09.2023 року, ОСОБА_2 постійно проживала і була прописана в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . По даних виконкому Ходорівської міської ради, заповіту у виконкомі Дев`ятниківської сільської ради від ОСОБА_2 , не посвідчувалось. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , вступивши в управління спадковим майном у піврічний термін після її смерті (а.с.9).

Оскільки заповіту ОСОБА_2 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що крім позивачки інших спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 немає.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_1 у визначений законом термін звернулася в Ходорівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого нотаріусом заведена спадкова справа №63 (а.с.32-39), що також підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74583534 від 02.11.2023 року (а.с.10).

Як видно із матеріалів спадкової справи №63, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 зверталася тільки позивачка (а.с.34).

06.02.1997 року ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається із житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.33) .

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В. №31/02-31 від 26.01.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері - ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Дев`ятниківської сільської ради Стрийського району (Жидачівського району) Львівської області, що належав померлій і є спадковим майном (а.с.13).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є право на земельну частку (пай), яка знаходиться на території Дев`ятниківської сільської ради Стрийського району Львівської області.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у квітні 1995 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійна ОСОБА_2 отримала право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №06785/367, зареєстрованого 20.05.1997 року, реєстраційний номер 540, площа земельної ділянки - 2,14 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката рішення ІІ сесії Дев`ятниківської сільської ради від 21.09.1994 року, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 26.10.2023 року(а.с.11).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_2 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Дев`ятниківської сільської ради Стрийського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Дев`ятниківської сільської ради, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №06785/3677від 20.05.1997 року, виданого на підставі рішення II сесії Дев`ятниківської сільської ради від 21.09.1994 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Дев`ятниківській сільській раді за №540.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І. Сливка