Справа №484/4387/23
Провадження № 22-ц/812/649/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання -Голощаповою А.О.,

за участі позивача - ОСОБА_1 та її представника Цехотської Т.В. ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

яка подана адвокатом Цехотською Тетяною Володимирівною

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Паньковим Д.А., повний текст складено 01 березня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про часткове скасування заборгованості зі сплати аліментів

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про часткове скасування заборгованості зі сплати аліментів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що з 2002 по 2013 роки вона з ОСОБА_3 перебувала в цивільному шлюбі та мають спільну доньку ОСОБА_4 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2014 року з ОСОБА_3 на її користь було стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі частини всіх видів доходів. Підставою такого рішення суду було те, що донька проживала з матір`ю та знаходилась на її утриманні.

У 2016 році вона виїхала на три місяці до Республіки Польща на роботу, а тому донька проживала з батьком. В цей час відповідач скористався її виїздом за кордон та звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини з матері. Позов було задоволено та стягнуто з неї на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 850 грн.

По приїзду з Польщі дитина проживала з нею, а батьки мирним шляхом врегулювали відносини щодо стягнення з них обох аліментів.

10 лютого 2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було змінено розмір стягнутих з неї на користь ОСОБА_3 аліментів на 1/4 частину всіх видів доходів починаючи з 27 грудня 2019 року.

13 липня 2022 року Первомайським ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання вказаного судового рішення.

Отже, після прийняття судом рішення про стягнення з неї аліментів, обставини на підставі яких судом були задоволені позовні вимоги змінилися, оскільки дитини до 2022 року проживала з нею.

На час звернення до суду позивач дізналася, що за вказаним виконавчим провадженням рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 80396,25 грн. за період з жовтня 2020 року по квітень 2023 року, і з цим розміром заборгованості вона не згодна.

Відповідно до довідки ТОВ «Еталонсервіс» донька сторін ОСОБА_4 з 02 жовтня 2020 року по 07 лютого 2022 року проживала з позивачем та перебувала на її утриманні.

Позивач зазначає, що з 07 лютого 2022 року до 28 вересня 2022 року донька ОСОБА_4, незважаючи на переконання матері переїхала до свого знайомого хлопця, але перебувала на її повному утриманні, однак відповідач продовжував стягували з неї аліменти.

У лютому 2022 року відповідач був призваний для проходження військової служби до ЗСУ, що на її переконання свідчить про те, що дитина не могла проживати разом з відповідачем.

З огляду на викладене позивач просила скасувати заборгованість зі сплати аліментів за вищевказаний період з 02 жовтня 2020 року по 28 вересня 2022 року.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вказав, що позивач не довела належними доказами існування обставин для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

В апеляційній скарзі, особа, яка її подала вказує, що зазначене рішення є необ`єктивним, необґрунтованим та винесеним із грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства, в зв`язку з не відповідністю висновків суду, викладених в рішенні обставинам справи. А тому, просила про його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Так вказувала, що в 2023 році позивачка дізналась, що у відділі ДВС у Первомайському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м. Одеса) за вищевказаним виконавчим провадженням за період з жовтня 2020 року по квітень 2023 року, станом на 01 травня 2023 року за нею рахується заборгованість зі сплати аліментів в розмірі - 80396 грн. 25 коп. З цією сумою заборгованості вона не погоджується, оскільки дитина проживала в указаний період з нею та відповідач не заперечував про даний факт у судовому засіданні.

Також звертає увагу суду на те, що 13 грудня 2023 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області по справі № 484/ 2475/23 року було зупинено стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини починаючи з 18 травня 2022 року.

В рішенні зазначено, що підставою для стягнення аліментів на користь позивачки було те, що дитина проживала з нею, а з батьком почала проживати з 18 травня 2022 року.

В судовому засіданні було встановлено, що дитина проживала з матір`ю з 02 жовтня 2020 року по 07 лютого 2022 року, з 07 лютого 2022 року по 28 вересня 2022 року з іншою особою, ці факти підтвердженні показами свідків в судовому засіданні - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також доданим до позову матеріалами - довідкою ТОВ Еталон Сервіс від 27 лютого 23 року, копією акту проживання від 27 лютого 2023 року.

Про те, що дитина в указаний період не проживала та не могла проживати з батьком підтверджується довідкою В/Ч НОМЕР_1 від 27.02.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_3 з лютого 2022 року проходив службу в ЗС України, яка є бойовою частиною та отримав поранення під час служби.

Таким чином, суд не дослідивши всі матеріали справи, не врахувавши всі обставини справи прийшов до неправильного прийняття рішення.

Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

У судовому засідання позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу, просили про її задоволення.

Відповідач апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає в повні мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на час звернення позивача до суду вже досягла повнолітня.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2014 року (справа 484/871/14-ц) з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 05 берерзня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

Виконавчий лист №2/484/499/14, виданий 11 січня 2018 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області на виконання зазначеного рішення, знаходився на примусовому виконанні у Первомайському відділі Державної виконавчої служби у Первомайському району Миколаївської області.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року (справа 484/3055/16, провадження 2/484/2281/16)) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини доньки ОСОБА_8 , 2005 року народження, у твердій грошовій сумі в розмірі 850 грн., починаючи з 04 жовтня 2016 року та досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 лютого 2020 року (справа 484/5794/19, провадження 2/484/303/20) було змінено розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на 1/4 частку всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 27 грудня 2019 року та до досягнення повноліття дитини. Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року ( провадження 2/484/2281/16) відізвано ( а.с.9).

На підставі цього рішення суду 13 березня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було видано виконавчого листа №2/484/303/20 та пред`явлено його до виконання. 01 жовтня 2020 року його повернуто стягувачеві на підставі п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Заборгованість по аліментам ОСОБА_1 станом на 01 жовтня 2020 року відсутня ( а.с.11).

За заявою ОСОБА_3 13 липня 2022 року Первомайським ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №2/484/303/20, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 13 березня 2020 року ( а.с.10).

Відповідно до складеного 18 травня 2023 року головним державним виконавцем першого відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області розрахунку, станом на 01 травня 2023 року розмір заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з жовтня 2020 року по квітень 2023 року складає 80396,25 грн.

Ухвалюючи рішення суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довела належними доказами існування обставин для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду не погоджується в повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

У справі, яка переглядається, позивач посилалася на обставину, яка має істотне значення для звільнення її від сплати заборгованості за аліментами на те, що донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02 жовтня 2020 року по 07 лютого 2022 року повністю знаходиться на її утриманні, вони проживають разом, а з 07 лютого по 28 вересня 2022 року незважаючи на її переконання, переїхала жити до знайомого хлопця та перебувала на її повному утриманні.

Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що рішеннями Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області аліменти на утримання спільної дитини сторін стягуються з батька на користь матері та з матері на користь батька.

Донька сторін ОСОБА_9 , 2005 року народження, яка станом на 02 жовтня 2020 року досягненню 15 років, і маючи право вільно обирати місце свого проживання, з 02 жовтня 2020 року стала проживати з матір`ю ОСОБА_1 , з якої стягнуто на користь батька ОСОБА_3 аліменти на її утримання.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 просила скасувати заборгованість зі сплати по аліментів за період з 02 жовтня 2020 року по 07 лютого 2022 року та з 07 лютого по 28 вересня 2022 року.

На підтвердження факту проживання неповнолітньої, на той час, доньки з позивачкою в період з 02 жовтня 2020 року по 07 лютого 2022 року, остання надала довідку ТОВ «Еталонсервіс» від 27 лютого 2023 року (а.с.13). Вказані обставини відповідачем не спростовані.

Більш того, сторонами не було визначено місце проживання дитини за законом або за рішенням суду в оспорюваний період.

Відповідно до частин першої та третьої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З інформації на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року ( справа 484/2475/22) встановлено, що до 07 лютого 2022 року спільна донька сторін ОСОБА_4 проживала разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_1 07 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та донькою виник конфлікт, внаслідок якого донька забрала з собою усі належні їй речі та поїхала з дому матері і більше не повернулася до проживання разом зі своєю матір`ю. 18 травня 2022 року ОСОБА_9 переїхала на постійне проживання до батька, де і проживала постійно до досягнення нею повноліття.

Отже, зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції у справі №484/2475/22, встановлено факт, що донька сторін до 07 лютого 2022 року проживала з матір`ю ОСОБА_1 , починаючи з 07 лютого 2022 року дочка сторін не проживала з позивачкою, а з 18 травня 2022 року стала проживати з батьком ОСОБА_3 і з цього часу, цим же рішенням суду припинено стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання спільної дитини.

Під час розгляду справи № 484/2475/22 був наданий аналіз довідці ОСББ «Орлик», рішенню виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 8 липня 2022 року №231 про визначення проживання ОСОБА_8 разом з батьком ОСОБА_3 та особистими поясненням ОСОБА_8 , яка була допитана судом в судовому засіданні та встановлено конфліктну ситуацію, яка виникла між матір`ю та дитиною, наслідком якої став переїзд дитини на постійне проживання до батька.

Більш того, постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року, яку прийнято за результатами перегляду рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2023 року у цивільній справі 484/1299/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення пені у зв`язку із порушенням ОСОБА_3 обов`язку по їх сплати за період з 01 травня 2021 року по травень 2022 року.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зважаючи на наведене, твердження позивача, що дочка сторін проживала з нею з 07 лютого 2022 року по 28 вересня 2022 року не знайшло свого об`єктивного підтвердження на підставі наявних у справі доказів.

Отже, переглядаючи рішення у цій справі, апеляційний суд виходить із встановленого факту, що до 07 лютого 2022 року донька сторін проживала з позивачкою, а з 07 лютого 2022 року дочка сторін хоча і не проживала не проживає з позивачкою, але була на її утримані, з 18 травня 2022 року неповнолітня ОСОБА_9 стала проживати з батьком. За таких обставин відтак відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за період з 18 травня по 28 вересня 2022 року.

Отже, з жовтня 2020 року по 17 травня 2022 року існували певні обставини, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і ці обставини впливають на припинення ОСОБА_1 сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання доньки та, відповідно, надають їй право вимагати звільнення від них.

За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Отже, стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи відсутність визначеного місця проживання дитини за законом або за рішенням суду в оспорюваний період, зміна місця проживання дитини ОСОБА_8 з матір`ю ОСОБА_1 є тією істотною обставиною, яка припиняє обов`язок стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дитини з боку позивача, тому колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , звільнивши її від сплати заборгованості по аліментам на утримання дитини ОСОБА_8 за період з 02 жовтня 2020 року по 17 травня 2022 року.

Заперечуючи у судовому засіданні апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги, відповідач зазначав, що з серпня 2021 року і до лютого 2022 року донька проживала одна, позаяк позивач поїхала до Польщі, проте таке належними та допустимими доказами ним не підтверджено.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Враховуючи наведене, фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, також судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та звільнити ОСОБА_1 зі сплати заборгованості по аліментам, які стягуються з неї на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 лютого 2020 року на користь ОСОБА_3 за період з 02 жовтня 2020 року по 17 травня 2022 року.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволенню, ОСОБА_1 слід компенсувати за рахунок держави сплачений нею збір у розмірі 2684. 00 грн. (1073.60 грн. сплачених за подачу позовної заяви та 1610 грн. 40 коп. за подачу апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Цехоцькою Тетяною Володимирівною задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про скасування заборгованості задовольнити частково.

Скасувати заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів, які стягуються з нею на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 лютого 2020 року на користь ОСОБА_3 за період з 02 жовтня 2020 року по 07 лютого 2022 року.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 01 травня 2024 року.