Справа № 752/7915/24
Провадження № 2/752/4512/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.05.2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Данілової Т.М.

з участю секретаря Солодовник Я.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції", треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Руслан Іванович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в:

у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих коштів.

В обгрунтування позовних вимог вимог зазначає, що 15.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. видано виконавчий напис № 10002 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Українські фінансові операції" суми заборгованості в розмірі 32 156,80 грн. Спірний виконавчий напис вчинений на підставі кредитного договору, укладеного з ТОВ "Маніфою" в простій письмовій формі, тоді як законодавством не передбачено можливості вчинення виконавчих написів на підставі договорів, які не посвідчені нотаріально, у зв`язку із чим просить визнати його таким, що не підлягає виконанню.

24.11.2021 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Р.І. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 про примусове виконання оспорюваного виконавчого напису.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.04.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

Відповідач ТОВ "Українські фінансові операції" відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

24 квітня 2024 року представник ТОВ "Українські фінансові операції" надіслав до суду заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Відповідач вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу, що складає 13 000 грн., не підлягає задоволенню, оскільки зазначені в ньому вимоги є непідтвердженими та неспівмірними, а тому вважає доцільним стягнути 3 000 грн. витрат на правову допомогу.

17 травня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог. Просить стягнути з ТОВ "Українські фінансові операції" 15 136,32 грн. безпідставно набутих коштів, оскільки в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 приватним виконавцем частково здійснено виконання виконавчого напису № 10002 від 15.11.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що відповідно до виконавчого напису від 15.11.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 10002, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» запропоновано стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 2230023 від 29.04.2021 року , укладеним з ТОВ "Маніфою", як з боржника за вказаним кредитним договором. Загальна сума заборгованості складає 32 156,80 грн.

Постановою від 24.11.2021 року приватного виконавецця виконавчого округу м. Києва Мельник Р.І. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису.

В межах вказаного виконавчого провадження виконавцем частково здійснено виконання оспорюваного виконавчого напису у розмірі 15 136,32 грн.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 15 листопада 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себеза рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникаєз безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію.

Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагаченняє протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язанняз передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів.

Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводитьдо реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадінняу подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою,до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала правана збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілийне погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, абоз очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридичноне обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особиза рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того,чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаногоза недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторіну зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку,що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідокнабуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майноза рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження),а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річє такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, якене справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким,що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Такий правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.09.2021 року у справі № 201/6498/20.

Судом встановлено, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 15 136,32 грн, що стягнені з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. від 15.11.2021 року, зареєстрованого у реєстрі за номером 10002, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, відтак отримані відповідачем кошти в сумі 15 136,32 грн. підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

З огляду на викладене, суд надходить до висновку про задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК УКраїни стягнути з ТОВ "Українські фінансові операції" на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду.

Також позивач просить стягнути 13 000 грн. витрат на правову допомогу.

Суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір № 18/02/24 про надання адвокатом Цимбалюк М.Г. правової допомоги від 18.02.2024 року, додаткову угоду № 1 до договору, додаток № 1, розрахункову квитанцію та акт наданих послуг, з яких вбачається, що за додаком №1 до договору про надання правничої допомоги передбачена фіксована сума гонорару - 13 000,00 грн. Також надані копія ордеру про надання правничої правової допомоги адвоката Цимбалюка М.Г. та посвідчення вказаного адвоката.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

До суду відповідач подав заяву про зменшення витрат на правову допомогу, в якій зазначає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу, що складає 13 000 грн., не підлягає задоволенню, оскільки вказані в ньому вимоги є непідтвердженими та неспівмірними, а тому вважає доцільним стягнути 3 000 грн. витрат на правову допомогу.

Поряд з цим, включені до Акту наданої правничої допомоги надання усної консультації, аналіз судової практики і розроблення правової позиції та, окремо, складання позовної заяви, містять повторюваність виконаних робіт (наданих послуг) правничої допомоги.

З урахуванням наведеного. виходячи із засад розумності і справедливості. співмірності складеності справи із обсягом наданих послуг, врахувавши заяву відповідача про необґрунтованість витрат на правничу допомогу відповідача, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції", треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Руслан Іванович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих коштів, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 15 листопада 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 10002, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, про стягнення зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" заборгованості в розмірі 32 956,80 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (03045 м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2, ) на користь ОСОБА_1 15 136,32 грн. безпідставно отриманих коштів, 1 937,92 грн. судового збору та 3 000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: