Справа № 693/481/20
Провадження № 4-с/693/3/24
У Х В А Л А

іменем України

20.05.2024 року м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Коцюбинської Ю.Д.,

за участю секретаря судового засідання Олійник С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Жашків скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В.,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-скаржниця) звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В.

В обгрунтування скарги вказала, що на виконанні відділу примусового виконання рішень знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_2 по виконанню виконавчого листа №693/481/20 від 19.07.2021 року, виданого Жашківським районним судом Черкаської області про стягнення із скаржниці на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 23123 грн. 41 коп.

На підставі вказаного виконавчого листа головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Вельган О.В. було винесено постанови про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника, а також на кошти, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику, в результаті чого було арештовано рахунок, відкритий у Філії Черкаського АТ ОУ «Ощадбанк» на ім?я скаржниці для зарахування соціальної виплати - матеріальної допомоги на дитину.

Скаржниця не згідна з накладенням арешту на рахунок, відкритий у Філії Черкаського АТ ОУ «Ощадбанк» на ім?я скаржниці для зарахування соціальної виплати, а саме матеріальної допомоги на дитину і вважає, що державний виконавець порушила норми закону «Про виконавче провадження», де чітко вказана заборона на звернення стягнення на одноразову допомогу у зв?язку з народженням дитини чи на іншу допомогу на дітей.

З метою забезпечення прав дитини, скаржниця зверталася до державного виконавця з проханням зняти арешт з вищевказаного рахунку, проте державний виконавець не вжила дій щодо зняття арешту, порушуючи закон.

З огляду на вказані обставини скаржниця звернулася до суду з даною скаргою.

06.05.2024р. через систему «Електронний суд» головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області ЦМУМЮ (м. Київ) Вельган О.В. подала на скаргу відзив, де вказала, що на виконанні у Відділі з 01.08.2023р. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 693/481/20, виданого 19.07.2021р. Жашківським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 23 123,41 грн.

З метою забезпечення виконання рішення суду та погашення заборгованості у повному обсязі, державним виконавцем 31.08.2023р., 18.01.2024р. та 25.01.2024р. винесено постанову, якою накладено арешт на кошти ОСОБА_1 та направлено до банків - учасників обміну електронної взаємодії в АСВП, а також до АТ КБ «Приватбанк», АТ «Ощадбанк», АТ «Універсалбанк», АБ «Укргазбанк» та зобов`язано фінансові установи накласти арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах) боржника та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Разом з тим, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX: фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється.

Так, 31.01.2024р. за вх. № 1996 до Відділу надійшла заява ОСОБА_1 від 22.01.2024р. про визначення поточного рахунку у АБ «Укргазбанк» для здійснення видаткових операцій. До заяви ОСОБА_1 долучено довідку АТ «Ощадбанк» про те, що в неї відкритий картковий рахунок для соціальних виплат у вказаній банківській установі, а також виписку по картковому рахунку, з якої встановлено, що 07.11.2023р. та 08.12.2023р. на вказаний рахунок боржника зараховано соціальну виплату.

01.02.2024р. державним виконавцем винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій, яку направлено до АБ «Укргазбанк» для виконання і боржнику до відома.

Крім того, державний виконавець звертає увагу, що боржником ОСОБА_1 за весь час примусового виконання вимог виконавчого документа не вживалися жодні заходи, що сприяли б примусовому виконанню, чи самостійному погашенню наявної заборгованості. Станом на 03.05.2024р. заборгованість по виконавчому провадженню АСВП № НОМЕР_2 складає 17005,52 грн. та виконавчий збір в розмірі 1700,56грн.

З огляду на вказані обставини державний виконавець просила відмовити у задоволенні скарги, оскільки в матеріалах виконавчого провадження не міститься жодних відомостей чи документів, які б підтверджували спеціальний режим використання відповідного рахунку у відповідному банку.

Скаржниця в судове засідання не з`явилася по невідомих суду причинах, про дату і місце розгляду скарги повідомлена своєчасно і належним чином.

Головний державний виконавець Вельган О.В. у судове засідання не з`явилася. При цьому у відзиві просила розгляд скарги провести за її відсутності на судових засіданнях.

Частиною 2 статті 450 ЦПК України передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно частин 1,2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначено, що як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. було винесено постанови про арешт коштів боржника у ВП № 66743231на підставі виконавчого листа № 693/481/20 від 19.07.2021 року, виданого Жашківським районним судом Черкаської області про стягнення із скаржниці на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 23123 грн. 41 коп.Арешт було накладено на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належать боржнику.

Згідно довідки №121.0349/-50/53 від 28.02.2024р., виданої керуючим ТВБВ № 10023/0349 АТ «Ощадбанк» Нелюб О.А., встановлено, що в АТ «Ощадбанк» на ім?я ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 від 22.03.2021 року у тарифному пакеті «СОЦІАЛЬНИЙ МІНСОЦПОЛІТИКИ» для отримання соціальних виплат (арк.с.99).

З наданої скаржницею виписки по вказаному вище рахунку вбачається, що на її рахунок 05.11.2023р. накладено арешт на суму 28107,95 грн і за період з 07.11.2023р. по 09.01.2024р. на цей рахунок були зараховані соціальні виплати: соціально-матеріальна допомога (арк.с. 100-101).

Згідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 351- Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частинами 1 та 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати:

1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника;

2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням;

3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних;

4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю;

5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;

6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини;

7) допомогу при усиновленні дитини;

8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування;

9) допомогу на дітей одиноким матерям;

10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом;

11) допомогу на лікування;

12) допомогу на поховання;

13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення;

14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, саме на банк покладається обов`язок повідомити державного виконавця з наданням документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення. Державний виконавець не має можливості самостійно встановити, які саме кошти надходять на рахунок.

Доказів того, що банк надав відповідні документи, а державний виконавець в супереч вимог ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» не зняв арешт з рахунку боржника, матеріали справи не містять.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд, оцінюючи наявні в матеріалах докази та враховуючи норми чинного законодавства, вважає скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.18, 26, 48, 59, 73 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.76, 81, 258-261, 263, 353-354, 447, 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Юлія Дмитрівна Коцюбинська