КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/8366/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/10158/23

15 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

-Болотова Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сухацького Андрія Петровича на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року ухваленого під головуванням судді Ткач М.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

До Оболонського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 05.10.2021року між нею та відповідачем ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було укладено попередній договір № 217ПП/10/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Просто пологи», відповідно до умов якого сторони прийняли на себе зобов`язання у термін з 22 по 32 тижня вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності у медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 по 34 тижня вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, одноплідна вагітність, пакет «Просто пологи».

З метою виконання платіжних зобов`язань, визначених п.1.4. Попереднього договору, чоловіком позивача ОСОБА_2 на користь відповідача було сплачено авансовий платіж у розмірі 37411, 00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 78 від 05.10.2021 року. У спосіб звернення на офіційну електронну пошту відповідача, позивачем з електронної пошти чоловіка було направлено електронні листи 10.03.2022 року та 29.03.2022 року з проханням повернути грошові кошти, сплачені в якості авансового платежу за вказаним вище попереднім договором.

Заяву позивача від 10.03.2022 року відповідач отримав, про що повідомив своїм електронним листом 05.04.2022 року. Таким чином, з 10.03.2022 року у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення позивачу авансового платежу протягом 5 календарних днів, тобто до 15.03.2022 року включно. Однак, відповідач фактично не здійснив дій, спрямованих на виконання свого обов`язку. У зв`язку з вищезазначеним, позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на її користь грошові кошти за попереднім договором у розмірі 37 411, 00 грн., суму інфляційних витрат за період з 16.03.2022 року по травень 2023 року у розмірі 8 278,30 грн, 3% річних за період з 16.03.2022 року по 10.07.2023 року у розмірі 1 482,09 грн, а також судові витрати.

12.09.2023 рокувід представника відповідача ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову, серед іншого з огляду на те, що 05.10.2021 року між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивачем було укладено попередній договір № 217ПП/10/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Просто пологи», відповідно до умов якого сторони зобов`язалися у термін з 22 по 32 тижня вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності у медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 по 34 тижня вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Просто пологи»(далі - Основний договір), на умовах якого пацієнт зможе отримати кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього.

Згідно із п.1.4 умов попереднього договору, при його підписанні пацієнт здійснює на користь медичного закладу авансовий платіж у розмірі 37 411,00 грн, що дорівнює ціні/вартості послуг медичного закладу за Основним договором. Пацієнт (позивач) самостійно визначила платника, яким виступив ОСОБА_2 , яким було сплачено вартість попереднього договору у розмірі 37411,00 грн. Пунктом 1.8 попереднього договору передбачено, що у разі не укладання Основного договору у термін, передбачений п.1.1. попереднього договору, зобов`язання за попереднім договором припиняються, при цьому грошові кошти, сплачені в якості авансового платежу за попереднім договором підлягають поверненню медичним закладом пацієнтові, протягом п`яти календарних днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта.

Повернення авансового платежу здійснюється медичним закладом у безготівковій формі, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок пацієнта. Введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 рокустало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та таким, що унеможливлює виконання своїх обов`язків перед позивачем, оскільки будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень від російських окупантів.

З березня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», у зв`язку з введенням активних бойових дій біля пологового будинку та пошкодженням будівлі, було вимушене призупинити свою роботу у Пуща-Водиці та не приймало пацієнтів до 01.09.2022 року. Відповідачем зазначено, що сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання цього договору у разі виникнення особливих обставин з об`єктивних причин (форс-мажорні обставини), які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки.

До таких обставин віднесено, зокрема, війну та воєнні дії. Крім того, представник відповідача зазначає, що відсутні підстави для стягнення заборгованості з інфляційних втрат та 3% річних, оскільки нарахування цих сум є мірою відповідальності відповідача за прострочення грошових зобов`язань. А оскільки будівля пологового будинку зазнала значних пошкоджень через бойові дії, робота була призупинена і введення військового стану офіційно визнається форс-мажорними обставинами, а тому це звільняє відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України. Також, відповідач зазначає, що платником за попереднім договором виступив ОСОБА_2 , у зв`язку з чим є незрозумілим чому позивач звернулась з позовом про стягнення коштів за вище вказаним попереднім договором.

04.01.2024 рокувід третьої особи ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, у яких останній пояснив, що на прохання дружини ним було здійснено авансовий платіж на користь відповідача у розмірі 37411,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №78 від 05.10.2021 року, копія якої була додана до позовної заяви. Також просив врахувати, що він не є стороною попереднього договору. Крім цього, платіжна інструкція №78 від 05.10.2021 року містить інформацію про призначення платежу «Згідно рахунок-фактури №65211, ОСОБА_1 ». Ураховуючи зазначене, третя особа позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» підтримав.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Квітки Цісик, буд. 56, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 37411 (тридцять сім тисяч чотириста одинадцять) гривень 00 копійок, 3 % річних у розмірі 1402 (одна тисяча чотириста дві) гривні 14 копійок, інфляційні витрати в розмірі 8278 (вісім тисяч двісті сімдесят вісім) гривень 30 копійок, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1071 (одна тисяча сімдесят одна) гривня 78 копійок.

Врешті заявлених позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сухацького А.П. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №756/10158/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів- задоволено частково.

Ухвалено у справі за ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів додаткове рішення.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Квітки Цісик, буд. 56, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.

У решті заявлених вимог - відмовлено.

Відповідач ТОВ «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та додатковим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року, яким залишити позов без задоволення повністю.

Посилався на те, що Згідно із п.1.4 умов попереднього договору, при його підписанні пацієнт здійснює на користь медичного закладу авансовий платіж у розмірі 37 411,00 грн, що дорівнює ціні/вартості послуг медичного закладу за Основним договором. Пацієнт (позивач) самостійно визначила платника, яким виступив ОСОБА_2 , яким було сплачено вартість попереднього договору у розмірі 37411,00 грн.».

Пунктом 1.8 попереднього договору передбачено, що у разі не укладання Основного договору у термін, передбачений п.1.1. попереднього договору, зобов`язання за попереднім договором припиняються, при цьому грошові кошти, сплачені в якості авансового платежу за попереднім договором підлягають поверненню медичним закладом пацієнтові, протягом п`яти календарних днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта.

Повернення авансового платежу здійснюється медичним закладом у безготівковій формі, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок пацієнта. Введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та таким, що унеможливлює виконання своїх обов`язків перед позивачем, оскільки будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень від російських окупантів. З березня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», у зв`язку з введенням активних бойових дій біля пологового будинку та пошкодженням будівлі, було вимушене призупинити свою роботу у Пуща-Водиці та не приймало пацієнтів до 01.09.2022.

Відповідачем зазначено, що сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання цього договору у разі виникнення особливих обставин з об`єктивних причин (форс-мажорні обставини), які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки. До таких обставин віднесено, зокрема, війну та воєнні дії.

Крім того, представник відповідача зазначає, що відсутні підстави для стягнення заборгованості з інфляційних втрат та 3% річних, оскільки нарахування цих сум є мірою відповідальності відповідача за прострочення грошових зобов`язань.

А оскільки будівля пологового будинку зазнала значних пошкоджень через бойові дії, робота була призупинена і введення військового стану офіційно визнається форс-мажорними обставинами, а тому це звільняє відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Також, відповідач зазначає, що платником за попереднім договором виступив ОСОБА_2 , у зв`язку з чим є незрозумілим чому позивач звернулась з позовом про стягнення коштів за вище вказаним попереднім договором.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сухацький Андрій Петрович подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року та просить його скасувати та ухвалити по справ нове судове рішення, яким задовольнити повністю його заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що додаткове рішення ухвалене з порущеннями норм матеріального та процесуального права, судом не враховано час затрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та обсяг наданих послуг.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення - без змін, стягнути з відповідача на користь позивача суму 15 500 грн. на правничу (правову) допомогу за складання відзиву на апеляційну скаргу.

Вказує, що доводи апеляційної скарги є ідентичним доводам, що були викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву на який нею було надано обґрунтовану відповідь з належними аргументами їх безпідставності. Усім доводам судом першої інстанції надано належну оцінку.

Вказує, що апеляційною скаргою взагалі не заперечуються встановлені судом першої інстанції обставини щодо необхідності стягнення грошових коштів. Апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо не дотримання судом перешої інстанції вимог законодавства та не спростовують висновки суду.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача на додаткове рішення в якому вказують на законність рішення суду перешої інстанції та просять його залишити без змін. Вказують, що заявлені позивачем витрати на правничу домомогу є співмірними.

Від ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» надійшла відповідь на відзив в якому вказують, що визначені позивачем витрати на правову допомогу у підготовці відзиву у розмірі 15 500 грн. є неспівмірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач відмовилась від укладання основного договору, про що сповістила відповідача, проте останній авансовий платіж не повернув.

При цьому, умовами договору передбачено право позивачки відмовитись від договору в односторонньому порядку, у такому випадку зобов`язання є припиненим, і пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості договору.

Однак, відповідач не виконав умови Попереднього договору і сплачені кошти не повернув.

Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо причин невиконання умов договору, суд першої інстанції погодився із тим, що таке невиконання могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації. Суд також враховує, що такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити.

Проте, суд першої інстанції зазначав, що обставини непереборної сили, відповідно до статті 617 ЦК України, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Наявність форс-мажорних обставин у відповідача не позбавляє позивача права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що 05.10.2021 рокуміж ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та ОСОБА_1 був укладений попередній договір № 217ПП/10/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Просто пологи» (далі - Попередній договір), відповідно до умов якого сторони прийняли на себе зобов`язання у термін з 22 до 32 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у медичному закладі відповідача або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Просто пологи», на умовах якого позивач зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього.

Згідно з п. 1.4 Попереднього договору, при підписанні даного Попереднього договору пацієнт здійснює на користь медичного закладу авансовий платіж у розмірі 37411,00 грн, що дорівнює ціні/вартості послуг медичного закладу за Основним договором (Договором про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Просто пологи».

Згідно із п. 1.8. Попереднього договору, у разі відмови Пацієнта або Медичного закладу від укладання Основного договору, у термін, передбачений п.1 1 Попереднього договору, зобов`язання за цим Попереднім Договором припиняються, при цьому грошові кошти сплачені в якості авансового платежу за даним Попереднім договором, підлягають поверненню медичним закладом Пацієнтові, протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта. При цьому повернення суми авансового платежу здійснюється Медичним закладом, у безготівковій формі, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Пацієнта, та /або в інший не заборонений чинним законодавством України спосіб, виключно на його письмову вимогу, та за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги (медичних послуг).

Як встановлено в ході розгляду справи в сіді першої інстанції та не заперечувалося сторонами, третьою особою ОСОБА_2 було сплачено грошові кошти у розмірі 37411,00 грн. в якості авансового платежу на виконання умов Попередньому договору № 217ПП/10/2021 від 05.10.2021, що підтверджується платіжною інструкцією № 78 від 05.10.2021 року.

Внесення авансового платежу по Попередньому договору № 217ПП/10/2021 від 05.10.2021 рокуіншою особою ніж пацієнтом не суперечить його умовам та положенням чинного законодавства. Виконання обов`язку по перерахуванню коштів на виконання умов зазначеного договору іншою особою розглядається як виконання обов`язку пацієнтом.

Сторонами вищевказаного договору є ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивач, отже між ними виникли зобов`язальні (договірні правовідносини), а умовами даного Договору передбачено повернення сплаченої грошової суми саме пацієнту. За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 є належним позивачем.

Позивачем з електронної пошти третьої особи було направлено електронні листи 10.03.2022 рокута 29.03.2022 року з проханням повернути грошові кошти, сплачені в якості авансового платежу за вказаним вище попереднім договором.

05.04.2022 рокувід відповідача надійшла відповідь на вищезазначене звернення позивача, відповідно до якої, запит позивача про розірвання договору прийнято, відповідач не знімає з себе зобов`язань щодо повернення коштів і наразі робить все від них залежне, щоб прискорити цей процес, проте кошти не були повернуті.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, дію якого згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено з 23.08.2022 рокустроком на 90 діб та який діє на день ухвалення рішення.

У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія РФ проти України з 24.02.2022 є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 509, 526 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610, 611, 617 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами у справі, 05.10.2021 року між сторонами було укладено договір про надання медичних послуг. За вказані послуги чоловіком позивача ОСОБА_2 на користь відповідача було сплачено авансовий платіж у розмірі 37411, 00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 78 від 05.10.2021.

Так, згідно з п. 1.2 Договору про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Просто пологи»платником може бути як пацієнт, так і самостійно визначена пацієнтом фізична чи юридична особа, що на підставі попередніх домовленостей з пацієнтом приймає на себе зобов`язання з оплати послуг (грошове зобов`язання) медичного закладу, які надаються пацієнту відповідно до умов договору. Тобто, умовами договору передбачено право пацієнта оплатити вартість медичної допомоги самостійно або забезпечити оплату медичної допомоги платником.

Сторонами вищевказаного договору є ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивач (пацієнт), а Розділом № 10 Договору «Дострокове припинення, розірвання Договору» передбачено повернення сплаченої грошової суми саме пацієнту.

Згідно з п. 3.3 Договору пацієнт зобов`язується оплатити вартість медичної допомоги, що надається відповідно до умов цього договору самостійно або забезпечити оплату медичної допомоги платником, у разі якщо умовами договору платником визначено іншу особу.

Розділом № 10 Договору передбачено, що пацієнту протягом п`яти робочих днів з моменту розірвання договору повертається сплачена ним за даним договором сума вартості медичної допомоги.

Відповідач не виконав умови Договору№ 217ПП/10/2021 від 05.10.2021, медичні послуги позивачу не надав, проте грошові кошти, авансовий платіж, сплачені позивачем в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за Договором, усупереч приписам п. 10.1 Договору, не повернув.

Таким чином, враховуючи умови договору, яким передбачена можливість оплати послуг за договором як безпосередньо самим пацієнтом, так і визначеним пацієнтом платником, платником ОСОБА_2 окремі вимоги до відповідача про повернення грошових коштів, авансового платежу не заявляються, що підтверджено ним під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є належним позивачем у даній справі та вправі звертатися до суду з вимогами до відповідача про стягнення на її користь грошових коштів за Договором про надання медичної допомоги.

Апеляційний суд приймає до уваги, що розмір вказаних сум, які підлягають поверненню позивачу, були підтверджені відповідачем у листуванні між ними.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом посилання відповідача в апеляційній скарзі на пункти договору, якими передбачено відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором.

Крім того, оскільки відповідачем не було своєчасно виконане грошове зобов`язання з повернення коштів за вказаними договорами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що внаслідок прострочення виконання вказаного зобов`язання у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України: 3 % річних та інфляційні втрати.

Апеляційний суд враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року в справі № 308/1904/17 (провадження № 61-7691св19) щодо обґрунтованості вимог про стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України в зв`язку з неукладенням основного договору та невиконанням відповідачем обов`язку повернення авансу за попереднім договором.

Апеляційний суд приймає до уваги, що розрахунок сум, стягнутих судом першої інстанції, відповідачем не спростовувався і зустрічного розрахунку не надавалося, а заперечення апеляційної скарги зводяться до того, що з огляду на положення договору, згідно якого війну та воєнні дії сторонами віднесено до форс-мажорних обставин, встановлення воєнного стану на території України та дію форс-мажорних обставин на весь період воєнного стану, про що безпосередньо вказано у листі ТПП України, звернення позивача до суду є передчасним в зв`язку з продовженням зобов`язань сторін на час дії форс-мажорних обставин та відсутністю порушеного права.

Такі доводи є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Дійсно, Торгово-промислова палата України (далі - ТТП України) у своєму листі від 28 лютого 2022 вказала, що: «…засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Разом із тим, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання.

Стаття 617 ЦК України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі № 922/1093/22).

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не надано відповідних документів ТПП України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання внаслідок непереборної сили саме зобов`язання за укладеним сторонами договорами у вигляді повернення грошових коштів пацієнту після їх розірвання/відмови від укладення основного договору.

Крім того, відповідач посилається на загальний офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 року та Закон України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», як на підставу настання форс-мажорних обставин, наслідком яких продовжується термін виконання зобов`язань.

Втім, частиною першою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом 7 днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Належним підтвердженням відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» є сертифікат ТПП України про настання форс-мажорних обставин, який в матеріалах справи відсутній.

Таким чином, оскільки лист ТПП України не є сертифікатом у розумінні наведеного положення Закону, та разом з тим, не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали певні форс-мажорні обставини, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про передчасність звернення позивача до суду та відсутність у неї порушеного права, а також щодо подовження зобов`язань сторін до закінчення дії форс-мажорних обставин.

У постанові Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 910/9258/20 суд послався на раніше сформульований у цілій низці своїх постанов висновок, відповідно до якого: засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні ТПП; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання - саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору, отже, навіть у разі наявності сертифікату ТПП України про форс-мажор суд оцінюватиме цей доказ у сукупності з іншими.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідач, вказуючи на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, надання пологовим будинком медичної допомоги пораненим військовослужбовцям, територіальній обороні, мирним жителям, породіллі, обстріли будівлі пологового будинку, не мотивує та не обґрунтовує як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачу коштів за договорами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку відповідача, свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача по суті спору не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача щодо оскарження додаткового рішення апеляційний суд зазначає наступне.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року вирішено заяву позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

16.01.2024 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про стягнення з відповідача ТОВ «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 23500,00 грн, на обґрунтування заяви надано договір №07/06/2023 про надання правової допомоги від 07.06.2023 року, акт приймання-передачі послуг наданої правової допомоги до договору про надання правової допомоги №07/06/2023 від 12.01.2024 року, довідку про отримання коштів за послуги наданої правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги від 12.01.2024 року.

25.01.2024 рокудо суду від представника відповідача ТОВ «Лелека» надійшло клопотання, у якому просить зменшити розмір витрат на правову допомогу до 3000,00грн., з підстав викладених у клопотанні.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правової допомоги №07/06/2023 про надання правової допомоги від 07.06.2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Сухацьким А.П., акт приймання-передачі послуг наданої правової допомоги до договору про надання правової допомоги №07/06/2023 від 12.01.2024 року, підписаний ОСОБА_1 та адвокатом Сухацьким А.П., яким сторони обумовили обсяг та вартість послуг правничої допомоги, довідку про отримання коштів за послуги наданої правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги від 12.01.2024, ордер на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 133, 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частково задовольняючи заяву представника позивача та стягнення витрат на правову допомогу суд першої інстанції врахував категорію справи, яка не відноситься до категорії важких, обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, розмір задоволених вимог 7000 грн., та керувався принципом законності, співмірності та справедливості та врахував заяву відповідача про зменшення суми витрат на правову допомогу.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції відповідають обставинам справи, ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не можуть бути скасовані з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 3000 грн. на правничу допомогу, понесені нею за складання відзиву на апеляційну скаргу, розмір надання яких підтверджено Додатковою угодою №1 до Договору №07/06/23 про надання професійної правничої допомоги від 26.03.2023 року.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сухацького Андрія Петровича залишити без задоволення.

Додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (м. Київ вул. Квітки Цісик 56 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: