Справа № 939/1721/22
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Міланіч А.М.

при секретарях - Костюченко В.В., Смолянкіній М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, який в послідуючому уточнювала, та мотивувала свої вимоги тим, що з початку лютого 1996 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, тобто, вони проживали однією сім`єю як чоловік і жінка, мали взаємні права і обов`язки один перед одним, але при цьому в шлюбі не перебували. Як сім`я сторони проживали у власному будинку позивачки по АДРЕСА_1 до 2004 року. Разом з ними проживали діти позивачки: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яких вони разом виховували, піклувалися про них та приймали активну участь у їх шкільному житті і навчанні. Через рік після проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторони за спільні кошти та спільними зусиллями вирішили будувати житловий будинок та господарські будівлі (сарай, гараж, літню кухню) по АДРЕСА_2 , на земельній ділянці з кадастровим номером :04:004:0023, площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить на праві власності відповідачу. Позивачка приймала активну участь у будівництві будинку та надвірних будівель, спільно з відповідачем за кошти загального сімейного бюджету вони закуповували будівельні матеріали, меблі, побутову техніку, проводили до будинку природній газ, світло, централізоване водопостачання, викопали колодязь, самостійно оздоблювали внутрішні приміщення: клеїли шпалери, стелили ламінат, встановлювали металопластикові вікна, викопали в будинку погріб. Крім спірного будинку сторонами під одним дахом збудовано з червоної цегли і частково обшито вагонкою двоповерхову надвірну будівлю, яка складається із сараю, літньої кухні та гаража, в якому теж викопаний погріб. На час будівництва позивачка працювала на різних роботах та офіційно отримувала заробітну плату. Бюджет сторін був спільний, всі кошти витрачалися на спільні потреби сім`ї. Сторони тримали курей, качок, свиней, кролів. В 2002 році спірний житловий будинок був зданий в експлуатацію, а на відповідача оформлене право власності. Відповідач неодноразово пропонував позивачці зареєструвати шлюб, однак через попередній досвід вона одружуватись не хотіла. Лише 24 січня 2024 року сторони зареєстрували шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_5 . З часу будівництва житлового будинку і по сьогоднішній день сторони та їх син проживають у спірному будинку, утримують його, ведуть спільне господарство, сплачують комунальні послуги. Тому, оскільки спірний будинок з надвірними будівлями будувався сторонами за їх спільні кошти, їх спільними зусиллями під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, то відноситься до об`єкта спільної сумісної власності сторін. Спірний будинок розташований на земельній ділянці, яка на праві власності належить відповідачу. Однак, оскільки будинок є об`єктом спільної сумісної власності сторін, то і право власності на відповідну частину земельної ділянки, на якій він розташований, має одночасно перейти до позивачки. Крім того, під час шлюбу, а саме 28 листопада 2018 року сторони за спільні кошти придбали газову плиту «Гефест» за 7300 грн., а 14 жовтня 2018 року пральну машину «LG» за 11500 грн. Оскільки відповідач не бажає домовитися з позивачкою про поділ спільного майна, то просила визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та на земельну ділянку, кадастровий номер :04:004:0023, площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , на газову плиту «Гефест» та пральну машину «LG». Поділити спільне сумісне майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по частині за кожним на вказані житловий будинок та земельну ділянку, виділити ОСОБА_1 із спільного сумісного рухомого майна газову плиту марки «Гефест» вартістю 7300 грн., ОСОБА_2 - пральну машину марки «LG» вартістю 11500 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за різницю у вартості побутової техніки в сумі 4200 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Карасьова Л.А. позов підтримали, викладене підтвердили.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Литвиненко Л.А. в судовому засіданні позов визнали частково. Пояснили, що газова плита «Гефест» та пральна машина «LG» придбані в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, є спільним сумісним майном подружжя та підлягають розподілу. Відповідач вважає, що вказану побутову техніку слід залишити у спільному користуванні сторін, оскільки вони продовжують проживати у будинку та користуються вказаною побутовою технікою. Позовні вимоги щодо визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку, визнання права власності на частину нерухомого майна за позивачкою задоволенню не підлягають, оскільки земельна ділянка розміром 1500 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських будівель на землях присадибного фонду «Шляхбуду» за адресою: смт. Бородянка, пров. Дружняський виділена йому рішенням виконавчого комітету Бородянської селищної ради №66/17 від 26 грудня 1991 року. На підставі вказаного рішення йому виданий акт відведення в натурі присадибної земельної ділянки за вказаною адресою. Відповідно до рішення виконкому Бородянської районної ради народних депутатів від 26 березня 1992 року №35 відповідачу видано свідоцтво на забудову земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . В 1992 році, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_6 , відповідач розпочав будівництво двоповерхової господарської споруди, яка складалась із сараю, гаража та літньої кухні. Подружжя купувало за спільні кошти будівельні матеріали як на господарську споруду, так і на майбутній будинок. У грудні 1993 року на ділянку проведена електроенергія, а у 1994 році завершене будівництво зазначеної господарської споруди, весною 1995 року залитий фундамент та цоколь під будинок. 05 грудня 1995 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розлучились та добровільно розділили спільно нажите майно. Відповідач залишив собі земельну ділянку з побудованою господарською спорудою та придбані за спільні кошти будівельні матеріали: шифер, цемент, руберойд, цеглу червону, пиломатеріали, а ОСОБА_1 залишилась квартира в АДРЕСА_3 та придбані у шлюбі меблі, побутові прилади, що були у квартирі. Собі він забрав меблеву стінку для вітальні, шафу з антресоллю, диван, тумбочку під взуття та тумбочку під телевізор. Після розлучення відповідач проживав зі своїми батьками в АДРЕСА_4 і за цією ж адресою зберігав свої особисті речі та майно, яке залишилося йому після розподілу. В 1996 році відповідач познайомився з ОСОБА_1 , яка на той час мала на утриманні двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 10 років та сина ОСОБА_4 8 років, та перебувала у скрутному матеріальному становищі, оскільки її попередні чоловіки аліментів на утримання дітей не платили, будь-якої допомоги не надавали. Проживала вона в будинку по АДРЕСА_1 , який належить їй на праві власності відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою Бородянського районного суду від 22 січня 1992 року у справі про поділ спільного майна подружжя з її попереднім чоловіком ОСОБА_7 . В 1997 році позивачка дізналась, що відповідач має статус ліквідатора аварії на ЧАЕС і попросила його документи для реєстрації у своєму будинку по АДРЕСА_1 щоб отримувати пільги на газопостачання, електропостачання та інші комунальні послуги. Відповідач пожалів її та надав свої документи, хоча сам проживав у своїх батьків, так як будівництво будинку було ще не завершене. З весни 2022 року ОСОБА_2 став проживати у своєму будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який був майже збудований, для того щоб вечорами завершувати внутрішні роботи. На підставі рішення Бородянської селищної ради від 20 вересня 2002 року ОСОБА_2 видане свідоцтво про право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 ; зазначений об`єкт нерухомого майна зареєстрований у Бородянському БТІ та записаний у реєстрову книгу під №12-57 за реєстровим №1952, 09 жовтня 2002 року. Весною 2003 року позивачка на його прохання дійсно допомагала клеїти шпалери в новому будинку, за що він заплатив їй кошти, які були їй необхідні для придбання випускного одягу та організацію випускного вечора дочці ОСОБА_8 . В червні 2003 року відповідач перевіз у новий будинок від своїх батьків меблеву стінку, диван, тумбочки під телевізор та взуття, холодильник. Кухонний гарнітур придбав весною 2003 року. 23 липня 2003 року, коли відповідач святкував свій день народження та новосілля, то від ОСОБА_1 , яка була запрошена на святкування дізнався, що вона вагітна. Тому з липня 2003 року вони стали проживати разом у її будинку. 24 січня 2004 року зареєстрували шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився спільний син ОСОБА_5 . З березня 2004 року сторони разом з сином ОСОБА_5 проживають у будинку. Твердження позивачки про її активну участь у будівництві будинку та господарських будівель надумані та не відповідають дійсності, оскільки будівництво господарської споруди завершене відповідачем у 1994 році, коли він ще перебував у шлюбі з ОСОБА_6 . Участі у будівництві спірного будинку позивачка не приймала, бо в період з 1996 року по березень 2004 року спільного бюджету з ним не мала, не була членом його сім`ї, не вела з ним спільного господарства, не проживала з ним як дружина, взаємних прав та обов`язків сторони не мали. В період будівництва спірного будинку, з 1995 року по 2002 рік позивачці не вистачало коштів на своїх малолітніх дітей, тому її твердження про активну фінансову та трудову участь у будівництві не відповідають дійсності. Твердження позивачки, що вони разом ставили в будинку металопластикові вікна, стелили ламінат неправдиві, оскільки вікна та підлога в будинку дерев`яні. Тому, оскільки спільний відпочинок, пересилання коштів, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків, не свідчать про проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не дають підстав для визнання придбаного у цей період майна спільною сумісною власністю, просили в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання за нею та відповідачем права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та на земельну ділянку кадастровий номер :04:004:0023 площею 0,15 га, які розташовані в АДРЕСА_2 , визнання за сторонами права власності по частині за кожним на зазначене нерухоме майно відмовити; залишити сторонам у спільне користування (спільній сумісній власності) газову плиту «Гефест» та пральну машину «LG».

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_9 , відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_10 , покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі рішення Бородянської селищної ради від 16 грудня 1991 року Відповідачу ОСОБА_2 було відведено земельну ділянку площею 1500 кв.м для будівництва індивідуального жилого будинку по АДРЕСА_5 , 26 березня 1992 року видано свідоцтво на забудову вказаної земельної ділянки, виготовлено будівельний паспорт (а.с.94-98).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Бородянської селищної ради від 20 вересня 2002 року № 173/7 ОСОБА_2 20 вересня 2003 року було видане свідоцтво про його право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_5 (а.с.99).

На підставі рішення Бородянської селищної ради від 10 квітня 2008 року відповідачу ОСОБА_2 30 грудня 2009 року видано дежавний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :04:004:0023, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_5 (а.с.105).

24 січня 2004 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з позивачкою ОСОБА_1 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_21 . Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року шлюб між ними розірваний, що підтверджується копіями рішення суду, свідоцтва про народження ОСОБА_21 (а.с. 17, 16).

Під час шлюбу - 14 жовтня 2018 року сторони придбали пральну машину «LG» вартістю 11 500 грн., а 28 листопада 2018 року - газову плиту «Гефест» вартістю 7 300 грн., що підтверджується копіями: гарантійного талона, техпаспорта, накладних (а.с.48-49) та визнається сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісно власністю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином пральна машина «LG» та газова плита «Гефест» належать сторонам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч1,2 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Так як підстав для відступлення від рівності часток не вбачається, то суд вважає, що частки сторін в їх спільному майні є рівними.

Поскільки загальна вартість спільного сумісного майна сторін складає 18 800 грн. (11500 грн. + 7300 грн.), то частка кожного із сторін становить 9 400 грн. (18 800 грн. : 2).

Так як майно сторін може бути поділене між ними в натурі, то суд не вбачає за необхідне залишити його в спільному користуванні, як того просить відповідач.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, частково задовольняючи в цій частині позовні вимоги, поділити спільне сумісне майно сторін, виділивши ОСОБА_1 газову плиту «Гефест» вартістю 7300 грн., а ОСОБА_2 пральну машину «LG» вартістю 11500 грн., та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за різницю в частках в сумі 2100 грн. (9 400 грн. - 7 300 грн.).

Також позивачка просить визнати за нею та відповідачем право власності по частині за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 та на земельну ділянку, кадастровий номер :04:004:0023 площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 .

В обгрунтування вказаних позовних вимог позивачка посилається на те, що з лютого 1996 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, вони проживали як чоловік і жінка однією сім`єю у її власному будинку по АДРЕСА_1 , мали взаємні права та обов`язки, разом виховували її дітей від попередніх шлюбів, спільними зусиллями та за спільні кошти збудували на земельній ділянці належній відповідачу житловий будинок та двоповерхову надвірну будівлю, яка складається з сараю, літньої кухні і гаража. Вона приймала активну участь у будівництві будинку та надвідних будівель, спільно з відповідачем за загальний сімейний бюджет закуповували будівельні матеріали, спільно проводили до будинку природній газ, світло, централізоване водопостачання, самостіно оздоблювали внутрішні приміщення будинку, купувати меблі та побутову техніку. На час будівництва і вона і відповідач працювали, отримували заробітну плату та мали спільне господарство - тримали курей, качок, свиней, кролів. Крім цього вона неофіційно підробляла прибиральницею біля кіосків, доглядальницею за пристарілими людьми, а на дому робила вінки для похорон.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частиною 1 та 2 ст. 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим п. 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онука, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка)); неповнолітні брати і сестри; вітчим, мачуха, опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками) спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Відповідно до ч.1,2 ст. 74 СК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Однак, оскільки Кодекс про шлюб та сім`ю такого поняття не знав та аналогічних норм не містив, норми Сімейного кодексу України (стаття 74) не застосовуються щодо відносин фактичного подружжя до 1 січня 2004 року. Тобто майно можна визнати спільною сумісною власністю фактичного подружжя лише при умові, що таке майно було набуте після 1 січня 2004 року. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24.01.2020 року у справі № 546/912/16-ц.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-102цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету; 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Вирішуючи питання щодо правового режиму майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання, 2) джерело набуття (кошти за які таке майно було набуте), 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами, 2) висновками експертів, 3) показаннями свідків.

Ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставі своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статтей 77-80 ЦПК України.

Так свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні засвідчила, що до 2002 р. сторони проживали на АДРЕСА_1 , але з якого часу вони там жили не пам`ятає. Вважала відповідача чоловіком позивачки, бо її діти називали його татом, позивачка завжди була на городі, не пам`ятає щоб відповідач займався господарством. Так як сторони жили разом, то вважає, що вони жили однією сім`єю; не бачила щоб відповідач перевозив свої речі, чи був у сторін спільний бюджет їй невідомо і щоб вони щось спільно купували вона не бачила. Зі слів позивачки знає, що вона приймала участь у будівництві.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засідання засвідчила, що бачила позивачку, відповідача, дітей, які жили як сім`я після того як в 1998 році купила недобудований будинок по-сусідству з позивачкою. Відповідач добре ставився до дітей. Позивачка говорила їй, що вони з відповідачем будуються. Знає, що поспішали закінчити будівництво щоб з новонародженою дитиною зайти в нову хату. Про бюджет сторін їй нічого невідомо, чи були в будинку речі відповідача вона не знає, але вважала, що він проживає у будинку позивачки, бо він вранці звідти їхав.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні засвідчила, що вона кума позивачки, приїздила до неї на дні народження, на свята. Дочка позивачки ОСОБА_22 ходила в 4 чи 5 клас коли відповідач вже жив з позивачкою на АДРЕСА_1 , це було приблизно в 1994-1996 р.р. Меблі він туди не перевозив, бо в будинку позивачки все було. Позивачка обробляла город, тримала кури, поросята, робила вінки, ходила на роботу. Відповідач працював водієм на автобусі, потім водієм маршрутки. В 1994 році позивачка вийшла заміж за відповідача, бачила в будинку позивачки особисті речі відповідача. Про придбання будівельних матеріалів, спільний бюджет сторін їй нічого невідомо. Не бачила щоб позивачка щось робила в будинку по АДРЕСА_2 .

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні засідчила, що вона дочка позивачки. Їй було років 10 коли відповідач став проживати в їх будинку на АДРЕСА_1 . Спочатку він приїздив у гості, а потім став проживати, в будинку були його речі. Меблі та інші речі він у будинок не перевозив, бо у них все було. Відносилась до нього як до батька, а він до неї як до дочки. Мати з відповідачем тримали худобу, були городи, вона допомогала. Мама весь час працювала, робила вінки, її батько платив аліменти, одягав і допомоги вони не потребували. Коли вона вперше приїхала на земельну ділянку відповідача, там була літня кухня, фундамента будинку не було. Мати приймала участь у будівництві, брат допомагав розгружати будматеріали, копати. Жили вони за кошти мами, а будинок будували за кошти відповідача, весь час на щось збирали кошти, в тому числі і на цеглу. Також мама саджала дерева на ділянці відповідача, клеїла обої у будинку, але коли саме це було не пам`ятає. Позивачка витрачала свої кошти на потреби сім`ї (годувала), а відповідач витрачав свої кошти на будівництво, коли були лишні кошти, то мати давала їх на будівництво. Однак, коли це було і які суми вона давала сказати не може. Коли їй було років 11 чи 12 вона чула, що позивачка з відповідачем планували будівництво стін, рахували скільки коштів на це потрібно. Коли їй виповнилося років 16, то вона приймала участь у поклейці шпалер.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні засвідчила, що станом на 1998 рік відповідач вже проживав у будинку позивачки приблизно півтора роки. Вранці їхав з її будинку на роботу, а коли працював у м. Києві, то додому приїжджав близько 2 години ночі. У відповідача була земельна ділянка і вони їздили туди з позивачкою працювати. Позивачка мала будівельну спеціальність. Позивачка постійно працювала: в комунгоспі, торгувала у приватних підприємців, плела вдома вінки. Коли в листопаді 1999 року одружувався її (свідка) син, то позивачку з відповідачем запрошували на весілля як сім`ю. Там де сторони будували будинок вона не була, але позивачка говорила їй, що там дуже багато роботи, коли саме вона це говорила не пам`ятає. Чи був у позивачки з відповідачем спільний бюджет вона не знає, вона не бачила щоб відповідач привозив до позивачки будівльні матеріали чи щось інше. Своїх речей відповідач до позивачки не перевозив.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні засідчила, що коли вона в 1991 році прийшла жити по провул. Дружнянський, відповідач будував літню кухню. З позивачкою познайомилась пізніше, вона допомагала відповідачу на будівництві, років через три позивачка з відповідачем перейшли жити в будинок. У їх двір вона не ходила, але сторони бачила, бачила рідню відповідача коли розвантажували цеглу, також були інші працівники. Батько відповідача активно допомагав у будівництві, також допомагав чоловік сестри відповідача. Позивачку бачила пізніше, всі вважали, що вони (позивачка і відповідач) сім`я, про те, що вони не розписані вона не знала. Відповідач проживав у позивачки, до її дітей відносився як рідний батько. Коли почалося будівництво вона не пам`ятає, проте літня кухня була побудована раніше, будувався років 6, позивачку побачила десь через 2-3 роки після закінчення будівництива літньої кухні. Зустріла її коли вона йшла від відповідача, але що вона там робила не знає. Акт, який знаходиться у справі на а.с. 19 вона не підписувала, на АДРЕСА_1 ніколи не була.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні засідчила, що на початку 1990-х років її брат, відповідач по справі, отримав земельну ділянку і розпочав на ній будівництво. Їздив на заробітки, гарно заробляв, батьки тримали господарство і допомагали. Після розлучення з першою дружиною відповідач проживав у батьків, перевіз до них свої речі. Зразу він збудував сарай, літню кухню, гараж, потім залив фундамент під будинок і будував далі. Будівельні матеріали купував і на господарську будівлю і на будинок: цеглу, шифер, камінь, виписував ліс. У батька був станок, ліс розпилювали і зберігали в селі. Батько постійно був на будівництві, допомагав у всьому. З першою дружиною майно розділили добровільно, своє майно відповідач перевіз у село до батьків. Десь у 2003 році відповідач розписався з позивачкою, у будинку разом з позивачкою став проживати після народження сина. Під час будівництва вона ніколи не бачила позивачку, участі у будівництві вона не приймала ні фінансово, ні фізично. Вона познайомилась з позивачкою на початку 2000-х років, коли відповідач привіз її в село до батьків. На той час відповідач проживав у батьків, іноді ночував у позивачки, а іноді на своїй ділянці в АДРЕСА_2 . Про реєстрацію відповідача в будинку позивачки їй нічого не відомо. З відповідачем часто спілкувалася, приблизно через день, бо привозла йому їсти з села.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні засвідчив, що в 1992 році відповідач почав будувати сарай-гараж, до 1996 року залив фундамент, а десь у 1999 році звів коробку будинку. З 1992 року відповідач купував будівельні матеріали, цеглу, лісоматеріали перевіз із с. Тальське. Відповідачу допомагали будуватися батьки, давали їжу, гроші, батько робив своїми руками. Він (свідок) теж допомагав у будівництві. Позивачку на будівництві ніколи не бачив і не чув щоб вона давала кошти на будівництво. Відповідач познайомився з позивачкою приблизно в 2001 році. Відповідач жив у бутьків, у позивачки не жив, можливо іноді ночував. Коли у сторін народилася дитина, став більше спілкуватися з позивачкою, яка після народження дитини приїздила до батьків відповідача разів 2 на рік.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні засвідчив, що на початку 1990-х років відповідач отримав земельну ділянку в смт. Бородянка і розпочав на ній будівництво. Придбав будівельні матеріали, будували своїми руками, батько відповідача займався столярними роботами. В 1994 році заготовив цеглу. Відповідач їздив на заробітки, отримував в місяць до 1,5 тисячі доларів, а коли повернувся, працював на маршрутці. У 2003 році відповідач запросив його на новосілля, де познайомив з позивачкою, представивши своєю дружиною. До знайомства з позивачкою приїздив у гості до відповідача, і хоча приїздив не часто, але позивачку на земельній ділянці відповідача ніколи не бачив. Участь у будівництві приймали: бувший тесть, батько відповідача і сам відповідач.

Свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні засвідчила, що вона є першою дружиною відповідача, заміж за нього вийшла в 1987 році, у 1988 році у них народився син. В 1990-1991 р.р. почали будуватися, відповідач збудував сарай, літню кухню, паркан, фундамент, сам робив шлакоблоки на сарай, кладку допомагав робити її батько. При розлученні, приблизно в 1995-1996 роках вона залишилася проживати у квартирі на АДРЕСА_6 , а відповідач в будинку. Відповідач був добувачем, умів заробити гроші. Коли ролучались було збудоване підсобне приміщення: сарай, гараж, літня кухня, паркан, був фундамент під будинок. Відповідач їздив на заробітки у Москву, їздив на заробітки і після розірвання шлюбу. Так як матеріали на будівництво були заготовлені, то відповідач швидко збудував будинок. Коли відповідач почав жити з позивачкою їй невідомо.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні засідчив, що в 1992 року його син, відповідач у справі почав будуватися. Він (свідок) йому допомагав, збудували сарай, літню кухню приблизно в 1994 році, а в 1996 році почали будувати будинок, залили фундамент, заготовили камінь для цоколя, цеглу, шифер, лісоматеріали були у нього в с. Тальське. Пізніше лісоматеріали відповідач докуповував, наймав працівників для будівництва. Позивачки на будівництві не було. До 1999 року була зведена коробка будинку, в 2000 році покрили дах, потім ставили вікна. Він допомагав коли клали кладку, мішав розчин, подавав цеглу. На той час позивачки ще не було. Їжу готувала його дружина, мати відповідача. При штукатурці він присутній не був, але стелю штукатурили робітники з його села, а він розраховувався за роботу з тими, кого запрошував на будівництво, допомагав відповідачу фінансово. Червона цегла була завезена на будівництво в 1996 році. З першою дружиною у відповідача спорів не було. Після розлучення відповідач перевіз до нього додому в с. Тальське меблеву стінку, яку забрав у свій будинок коли добудував. З позивачкою познайомився тоді, коли вона народила дитину, коли стала дружиною відповідача. Фінансову участь у будівництві приймала і мати відповідача з якою вони тримали господарство і на цьому заробляли. В 2003 році будинок був повністю готовий. Він допомагав відповідачу стелити підлогу. Після розлучення з першою дружиною сім`ї у відповідача не було, жив він у нього в селі Тальске, але іноді дома не ночував. Чому відповідач був зареєстрований у будинку позивачки він не знає. Можливо позивачка і клеїла обої, фарбувала, йому про це нічого не відомо. Чи приймали участь у будівництві діти, брати позивачки він не знає.

Суд з правомірною критичністю розцінив покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 щодо фінансової участі позивачки у будівництві житлового будинку та господарської будівлі, оскільки їм нічого не відомо про бюджет сторін, чи був він спільний, про придбання будіельних матеріалів, які роботи виконувала позивачка на будівництві, а свідок ОСОБА_14 , хоча і запевняла, що позивачка приймала участь у будівництві фінансово, однак не змогла пояснити коли і які суми та давала на будівництво.

Посилання позивачки на акт депутата про встановлення фактичного місця проживання від 07 жовтня 2022 року (а.с.19) підписаний ОСОБА_12 та ОСОБА_23 та акт депутата від 15 вересня 2022 року (а.с. 18), який підписали ОСОБА_24 та ОСОБА_13 , як на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем однією сім`єю судом до уваги не приймаються, оскільки допиттані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 засідчили, що ці акти не підписували, а свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 в судовому засіданні не допитувались.

Фотокартки зі спільного відпочинку, святкування не містять інформації щодо предмету доказування, а тому не можуть вважатися належними доказами підтвердження факту наявності між сторонами відносин, притаманних сім`ї.

Враховуючи викладене, оскільки жодних інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи ОСОБА_1 щодо існування між нею та ОСОБА_2 з початку лютого 1996 року відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, придбання спірного майна за їх спільні сумісні кошти або спільною працею, а так само участі позивачки у будівництві спірного будинку як особистою працею, так і вкладенням в це власних коштів, то в задоволенні позову в частині визнання права спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частині за кожним на вказане майно необхідно відмовити. При цьому суд також приймає до уваги ту обставину, що норми статті 74 СК України не застосовуються щодо відносин фактичного подружжя до 1 січня 2004 року.

Також, так як право власності на спірну земельну ділянку набуто відповідачем на підставі рішення органу місцевого самоврядування в порядку її приватизації і позивачці відмовлено у визнанні за нею права власності на частину будинку, що розташований на цій земельній ділянці, то в частині вимог щодо визнання даної ділянки спільною сумісною власністю подружжя сторін та визнання за позивачкою права власності на 1/2 її частину також необхідно відмовити.

Керуючись ст.3,21,60,69,70 СК України, ст.355,368,369,374 ЦК України, ст. 10-13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на газову плиту марки «Гефест» та пральну машину марки «LG».

Поділити спільне сумісне майно бувшого подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Виділити ОСОБА_1 із спільного сумісного майна газову плиту марки «Гефест» вартістю 7 300 (сім тисяч триста) гривень.

Виділити ОСОБА_2 із спільного сумісного майна пральну машину марки «LG» вартістю 11 500 (одинадцять тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за різницю у частках в сумі 2100 (дві тисячі сто) гривень.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 94 (дев`яносто чотири) гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Повне рішення суду складено 17 травня 2024 року.

Головуюча-суддяА.Міланіч