ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 639/3295/23
Номер провадження 22-ц/818/543/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Маміної О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2023 року в складі судді Єрмоленко В.Б. у справі № 639/3295/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг кредитування, в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 16 березня 2020 року.

Шляхом підписання вказаної анкети-заяви відповідач погодився з «Умовами та правилами банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua та які разом складають Договір про надання банківських послуг та відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, є договором приєднання. Укладений Договір є змішаним та поєднує в собі ознаки договору банківського рахунку та кредитного договору, в зв`язку з чим, якщо банк здійснює платежі з рахунку клієнта, на якому відсутні грошові кошти, банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з анкети-заяви позичальника і Умов та Правил надання банківських послуг. В результаті невиконання умов кредитного договору з боку відповідача, станом на 04 квітня 2023 року вона має заборгованість у розмірі 233 855,42 грн, яка складається з: 198 189,68 грн заборгованість за тілом кредиту; 35 665,74 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 3507,83 грн судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 березня 2020 року у розмірі 233 855, 42 грн, яка складається з: 198 189,68 грн заборгованість за тілом кредита; 35 665, 74 грн заборгованість за простроченими відсотками та 3 507,83 грн судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому вказаним договором. Всупереч нормам закону та умовам договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 04 квітня 2023 виникла заборгованість у розмірі 233 855,42 грн, яка складається з: 198 189,68 грн. заборгованість за тілом кредита; 35 665,74 грн. заборгованість за простроченими відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

04 грудня 2023 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Колодяжна Наталія Вікторівна, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, не враховано та не взято до уваги, що до матеріалів справи позивачем не надано копії кредитного договору від 16 березня 2020 року та копію Умов та Правил надання банківських послуг, підписаних Відповідачем, а отже погоджених відповідно до норм визначених законодавством. Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем було змінено умови кредитування, та доказів погодження зміни умов кредитування з відповідачем до матеріалів позовної заяви не надано.

Анкета-заява від 16 березня 2020 року містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Вказана анкета не містить даних про розмір кредитних коштів. В анкеті-заяві та будь-яких інших документах, долучених до позовної заяви, не зазначена погоджена сума/ліміт кредиту, про отримання якого сторони дійшли згоди, відсутні відомості про те, що відповідач отримав платіжну картку, строк дії цієї картки. Матеріали справи також не містять доказів, яке рішення було прийнято банком за заявою відповідача, яка картка йому була видана, а також доказів про розмір кредитних коштів/встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

АТ КБ «ПриватБанк» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з тих обставин, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала належним чином, у результаті чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з підстав, передбачених статтею 1054 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріали справи свідчать, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на кредитну карту MasterCard World Black Edition (в подальшому Visa Signature) зі сплатою річних відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 37,2 %, а в разі невиконання зобов`язання- 74,40 % річних, зі строком дії до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, шляхом підписання анкети-заяви б/н 16 березня 2020 року та підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 16 березня 2020 року та паспорту споживчого кредиту від 16 березня 2020 року (а.с. 59-60, 61-67, 68-69).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що за вказаним договором ОСОБА_1 надано кредитну картку MasterCard World Black Edition, термін дії якої становить до серпня 2023 року, а в подальшому Visa Signature, термін дії якої становить до жовтня 2023 року (а.с. 58).

ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому збільшено до 200 000 грн (а.с. 57).

Щодо зміни кредитного ліміту позивач керується п. 2.1.1.2.5 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно яких кредитний ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, та не потребує додаткового погодження з клієнтом (а.с. 65).

Пунктом 2.1.1.5.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту у строки та в розмірах, передбачених вказаним кредитним договором. (а.с. 66)

Відповідно до п. 2.1.1.6.1. Умов та правил надання банківських послуг у разі затримання клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі та відсотків за фактичний строк його користування в повному обсязі. (а.с. 66 зворот)

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно зі статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулюються Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно положень частин 3, 4, 6, 7 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно пункту 5 частини 3 Постанови про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом.

За змістом норм статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається зі змісту заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16 березня 2020 року сторони визнають простим електронним підписом такі способи підпису клієнта: ОТР-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділені Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився», і т.п. в програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку в мережі інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідних послуг та підписати відповідний договір, дати доручення Банку на здійснення операції по переводу коштів і т.п., якщо інтерфейс відповідного ПК Банку дає можливість клієнту зробити однозначний висновок про зміст операції, довіреність на здійснення якої клієнт надає Банку шляхом підписання способами, узгодженими сторонами вище. Сторони визнають правочин у вигляді електронних документів з використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження (а.с. 60).

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом в анкеті-заяві та заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 16 березня 2020 рок (а.с. 59-60, 61-67).

Відповідачем також був підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому ОСОБА_1 особистим підписом підтвердила ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки (а.с. 68-69).

Доказів того, що вимоги Банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надав.

Вказане вище узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 441/569/17, провадження № 61-8140св18.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем не надано копії кредитного договору від 16 березня 2020 року та копію Умов та Правил надання банківських послуг, суд апеляційної інстанції не приймає оскільки вони спростовуються матеріалами даної справи та встановленими колегією суддів обставинами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ванкеті-заяві та будь-яких інших документах, долучених до позовної заяви, не зазначена погоджена сума/ліміт кредиту, про отримання якого сторони дійшли згоди, відсутні відомості про те, що відповідач отримав платіжну картку, строк дії цієї картки, суд не приймає до уваги оскільки відповідно п. 2.1.1.2.5 Умов та Правил надання банківських послуг, кредитний ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, та не потребує додаткового погодження з клієнтом.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, визнання угоди відповідачем є факт користування картрахунку та використання кредитних коштів, що підтверджується випискою з карткового рахунку за період з 20 серпня 2020 року по 06 квітня 2023 року (а.с. 17-56).

Відповідно до частини 2 статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів яким судом першої інстанції надано відповідну правову оцінку.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи в межах доводів апеляційної скарги, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SeryavinandOthers v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 травня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

О.В. Маміна