Справа № 462/3052/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року Залізничний районний суд м.Львова у складі головуючої - судді Іванюк І.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі Посольства російської федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з російської федерації в особі Посольства російської федерації в Україні завдану йому моральну шкоду в розмірі 390201,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що є одноосібним власником житлового приміщення у гуртожитку, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.04.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Севєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Епіфанцевою Н.В. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №164290068 від 19.04.2019 року. Також він був зареєстрований у кімнаті № 84 вказаного гуртожитку. До початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну 24.02.2024 року він постійно проживав у цьому гуртожитку, мав налагоджений побут, роботу та можливість вести повноцінне життя, був офіційно працевлаштований на посаді слюсаря в фізичної особи підприємця ОСОБА_2 06.04.2022 року збройні сили російської федерації здійснили потужні обстріли районів м. Сєвєродонецька та його житлова кімната № НОМЕР_1 в гуртожитку була вперше пошкоджена. 08.04.2024 року він разом з дружиною евакуювався до м.Львова, де був зареєстрований як внутрішньо-переміщена особа. Вже 25.05.2022 року - 26.05.2022 року збройними силами російської федерації було вдруге обстріляно район м. Сєвєродонецька, де знаходився гуртожиток, внаслідок чого повторно пошкоджено вказане житлове приміщення, а кімната № НОМЕР_2 , у якій він був зареєстрований та все майно, яке знаходилось у житлі - повністю знищено. 16.08.2023 року в засобах масової інформації було опубліковано списки окупаційної адміністрації з переліком будинків в м.Сєвєродонецьк, які були пошкоджені внаслідок бойових дій, а тому підлягають знесенню, серед яких є зазначений гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 . За фактом завданих пошкоджень та знищення належного йому нерухомого майна ним було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів, на підставі якої відкрито кримінальне провадження №0000312, що підтверджується витягом з ЄРДР від 01.04.2024 року. Таким чином, у результаті зазначених незаконних дій російської федерації він втратив можливість проживати у рідному місті, було знищено його майно, порушено його звичайний спосіб життя, гостро постало питання з приводу облаштування житла та фінансів, що призвело до значного погіршення його морального та фізичного стану, а тому оцінює заподіяну йому моральну шкоду у 390201,00 грн та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 10.04.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач відзив на позовну заяву, у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження, не подав, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не скеровано.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані сторонами докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до приписів ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.04.2019 року, що посвідчене приватним нотаріусом Севєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Епіфанцевою Н.В., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №164290068 від 19.04.2019 року /а.с. 19/ є власником житлового приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.15/.

Також з витягу з реєстру Сєвєродонецької територіальної громади №2024/002712761 від 19.03.2024 року вбачається, шо позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 /а.с.13/.

Згідно з довідкою від 19.10.2022 року №1306- про взяття на облік внутрішньої переміщеної особи від 05.08.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа, та фактичним місцем перебування останнього є: АДРЕСА_4 /а.с.14/.

Згідно з наказом №2 про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнений ФОП ОСОБА_2 з посади слюсаря за згодою сторін 31.03.2022 року /а.с. 30/.

З фотографій та скріншотів телеграм каналу вбачається, що житлове приміщення № НОМЕР_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , пошкоджене, а житлове приміщення № 84 знищене внаслідок незаконних дій військовослужбовців російської федерації, після чого вказаний гуртожиток підлягає знесенню.

Відповідно до витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000312 від 23.03.2024 року, 22.03.2024 року в ЛРУП №2 надійшла заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить вжити заходів щодо військовослужбовців російської федерації, які всупереч законів та звичаїв війни, завдавши артобстрілу житлового кварталу, пошкодили належну йому кімнату АДРЕСА_5 , чим завдали матеріального збитку потерпілому на суму, яка встановлюється /а.с.29/.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частинами 2, 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію, як на державу, що здійснює окупацію.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

За змістом ст. 1 цього закону тимчасово окупованими визнаються частини території Донецької та Луганської областей України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль.

Відповідно до положень статей 1 - 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнаються тимчасово окупованими внаслідок збройної агресії російської федерації.

Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких, відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації, в Україні введено воєнний стан.

Обставини збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території України є загальновідомими і, за правилом ч. 3 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказування.

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

Преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки.

Пункт 9 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24 жовтня 2005 року, визначає мир, безпеку та розвиток прав людини тими опорами, на яких тримається система ООН.

Пункт 120 Резолюції нагадує про обов`язок держав-учасниць ООН сприяти повазі та захисту усіх прав людини та основних свобод відповідно до Статуту ООН, Загальної Декларації прав людини та іншим документам, які стосуються прав людини. Універсальний характер цих прав не підлягає жодному сумніву.

Пункт 122 Резолюції підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи.

Відповідно до ст. 28 Загальної декларації прав людини кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.

У ст. 30 Декларації зазначено, що ніщо у цій Декларації не може бути витлумачено як надання будь-якій державі, групі осіб або окремим особам права займатися будь-якою діяльністю або вчиняти дії, спрямовані на знищення прав і свобод, викладених у цій Декларації.

Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (ст. 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19 грудня 2016 року).

Таким чином, виходячи з приведеного аналізу, суд вважає обґрунтованими твердження позивача щодо того, що вчинивши збройну агресію проти України та окупувавши частину її території, російська федерація порушила його право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку, а також право на соціальний і міжнародний порядок, при якому можуть бути повністю здійснені права і свободи, викладені у Загальній декларації прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту цивільних прав визначено ст. 16 ЦК України.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п. п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою.

Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Позивач зазначає, що у зв`язку з бойовими діями та дислокацією у місті незаконних збройних та військових формувань російської федерації, з метою уникнення загрози життю, здоров`ю та свободи він був змушений 31.03.2022 року перервати свою трудову діяльність та 08.04.2022 року залишити своє рідне місто Сєвєродонецьк та майно в ньому. Також внаслідок незаконних дій збройних сил російської федерації пошкоджене належне позивачу майно, а саме житлове приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , а також знищене житлове приміщення № 84 вказаного гуртожитку, яке перебувало у користуванні позивача. На даний час місто Сєвєродонецьк повністю окуповане підрозділами збройних сил російської федерації, а тому суд вважає обґрунтованими твердження позивача щодо того, що ця ситуація вкрай негативно впливає на його психічний та емоційний стан, як громадянина України.

Враховуючи наведені позивачем обґрунтування душевних страждань, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний ним спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у вигляді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені російською федерацією відносно нього.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за завдані моральні страждання суд виходить із середнього розміру задоволених вимог заявників по спорах, що розглядалися Європейським судом з прав людини.

З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованим приведений позивачем розмір компенсації за заподіяну йому моральну шкоду у сумі 390201 грн.

Суд також враховує, що російська федерація, здійснивши збройну агресію щодо України, окупувавши частину території України, порушила чисельну кількість міжнародних норм та правил, в тому числі норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією.

Пунктом 2 Будапештського меморандуму російська федерація взяла на себе зобов`язання разом зі Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії і Сполученими Штатами Америки утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці.

Таким чином, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну.

Суд вважає, що російська федерація, порушивши вище приведені міжнародні норми, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому не має судового імунітету в частині вимог позивача про відшкодування шкоди.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 3902,01 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 275, 279, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з Посольства російської федерації в Україні (м. Київ, просп. Повітрофлотський, 27) на користь ОСОБА_1 390201 (триста дев`яносто тисяч двадцять одну) грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Посольства російської федерації в Україні (м. Київ, просп. Повітрофлотський, 27) на користь держави судовий збір у розмірі 3902,01 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: Посольство російської федерації в Україні, , що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 27

Суддя Іванюк І.Д.