Номер провадження 2/725/1243/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2024 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді: Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі:Демчук О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області Чепурняк К.С.,

представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області - Катринюк-Гладкої Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (Центральна площа,3 м.Чернівці), Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області (вул.В.Аксенина,2Е м.Чернівці) про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом про відшкодування моральної шкоди.

У позові посилався на те, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області як одержувач пенсії відповідно до Закону України про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб.

Протягом 2021-2023 років за рішеннями Чернівецького окружного адміністративного суду визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії та зобов`язано здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії.

На виконання рішень Чернівецького окружного адміністративного суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нараховано йому різницю недоплаченої пенсії у розмірі 463512,37 грн.

Проте на даний час вказана сума не виплачена йому ні в добровільному порядку, ні у примусовому, у зв`язку із чим, рішення суду залишаються невиконаними.

Такі протиправні дії відповідача спричинили йому моральні страждання, які проявилися у приниженні почуття гідності, порушенні нормальних життєвих зв`язків та завдали шкоди фізичному здоров`ю. У зв`язку із невиплатою компенсації, він не мав змоги своєчасно оздоровлюватися, перебуває у постійному стресовому становищі. Окрім того, на його утриманні перебуває ще двоє пенсіонерів та особа з інвалідністю. Однак мізерної пенсії не вистачає на елементарні потреби родини: харчування, сплата комунальних платежів, ліки.

Вважає, що не виконуючи рішення суду, відповідач порушує його особисті немайнові права, спричиняє йому душевні страждання, у зв`язку із чим, йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 175 000 грн.

Просив задовольнити позов та стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду та понесені судові витрати.

15.12.2024 позивач подав уточнену позовну заяву, у якій відповідачами вказав Головне управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

02.01.2024 від представника ГУ ПФУ в Чернівецькій області надійшов відзив, у якому він просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю.

Рішення судів в адміністративних справах за позовом ОСОБА_1 до УПФ про здійснення перерахунку пенсії були частково виконані з урахуванням покладених судом зобов`язань.

Поряд з цим суми пенсії, донараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі в автоматизованій базі даних у підсистемі Реєстр судових рішень Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 № 35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Таким чином, нарахована позивачу за рішеннями суду сума доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснена за рахунок власних коштів Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

02.01.2024 до суду надійшов відзив Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області. У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав:

Так, Головне управління Казначейства здійснює через систему електронних платежів Національного Банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів; безспірне списання коштів державних бюджетів, місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Головне управління Казначейства є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власний бланк, рахунки в установах казначейства та банках. Тобто, Головне управління Казначейства виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч.1 ст. 2 Цивільного кодексу України.

Однак Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області не обслуговує та не укладало договорів на здійснення розрахунково-касового обслуговування з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Оскільки у позовній заяві не наведено жодного доказу вини органів Казначейства, очевидно, що Казначейство не може нести відповідальність за невиконання судового рішення на користь позивача іншими юридичними та/або фізичними особами.

У відзиві відповідач звертав увагу на те, що свої вимоги позивач обґрунтовує, посилаючись на норми статті 1173 Цивільного кодексу України, та просить суд відшкодувати моральну шкоду завдану йому внаслідок тривалого невиконання рішень суду Головним Управлінням ПФУ в Чернівецькій області.

Оскільки заподіяння моральної шкоди позивач пов`язує з бездіяльністю ГУ ПФУ в Чернівецькій області, яка полягає у затримці виплати належних йому коштів за рішеннями Чернівецького окружного адміністративного суду, то вимогу про її стягнення, він мав би заявляти тільки одночасно з вимогою про визнання цієї бездіяльності протиправною.

Крім того, позивачем не зазначено, у чому саме полягає незаконність дій чи бездіяльність відповідачів та заподіяння такими діями чи бездіяльністю йому моральної шкоди, а також не надано доказів, які б беззаперечно свідчили про заподіяння йому душевних страждань, порушення звичного способу життя. Просила у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав, викладених нею у відзиві.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області під час розгляду справи підтримала обставини, викладені нею у відзиві. Просила відмовити у задоволенні позову та звертала увагу на те, що позивачем взагалі не заявлено будь-яких вимог до казначейства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступних підстав:

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області як одержувач пенсії відповідно до Закону України про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб.

Протягом 2021-2023 років за рішеннями Чернівецького окружного адміністративного суду визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії та зобов`язано здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії.

На виконання рішень Чернівецького окружного адміністративного суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нараховано йому різницю недоплаченої пенсії у розмірі 463512,37 грн.

Проте станом на день звернення до суду із вказаним позовом позивачу не виплачено різницю недоплаченої пенсії у розмірі 463 512,37 грн.

Позивач ОСОБА_1 звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій областііз листами щодо необхідності здійснити виплати за рішеннями суду, однак щоразу отримував відповідь про те, що джерело фінансування виплат на виконання рішення суду є кошти Державного бюджету. Таким чином, нараховані суми можуть бути виплачені Пенсійним фондом України після відповідного фінансування Державного бюджету України у порядку черговості, визначеної у реєстрі судових рішень (а.с.10-19).

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п.4 ч.2 ст. 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б однієї з цих складових виключає відповідальність за заподіяну шкоду. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача.

До такого висновку дійшов ВС у своїй постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17.

Виходячи з наведених вище норм закону, позивачу у своєму позові слід було довести, що невиконання рішень судів сталося саме з вини відповідачів та такі дії (бездіяльність) органів державної влади призвели до негативних наслідків у вигляді погіршення стану здоров`я, завдали моральних переживань та страждань, принизили його честь та гідність, порушили нормальні життєві зв`язки.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено наявності у діях відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області вини щодо невиконання рішень суду та відповідно спричинення моральної шкоди. При цьому суд виходить з наступного:

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами

У відповідності до вимог ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

За змістом п.1 ст.73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058) адміністративні витрати, пов`язані з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду, здійснюється за рахунок власних коштів, передбачених в бюджеті Пенсійного фонду України.

Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом № 1058 (п. 2 ст. 73 Закону № 1058).

Суми пенсії, донараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі в автоматизованій базі даних у підсистемі Реєстр судових рішень Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 №21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 № 35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Таким чином, з наведеного слідує, що нарахована позивачу різниця недоплаченої пенсії має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснена за рахунок власних коштів Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 по справі № 804/2076/17, сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати своє повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.

Суд погоджується, що невиплата компенсації за не донараховану пенсію може спричиняти позивачу розчарування та почуття несправедливості, однак позивачем не доведено вини відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо невиконання рішень суду та не надано суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо). Більше того, позивач не обґрунтовує у чому полягає протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яка призвела до невиплати йому нарахованої компенсації.

Крім цього, суд звертає увагу, що будь-яких позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області ОСОБА_1 не заявлено.

Отже, проаналізувавши наведені вище норми чинного законодавства та судової практики, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич