Справа № 447/2706/19 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/3193/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Cуддів Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Cекретар Cалата Я.І.,

Зучастю: позивача ОСОБА_1 та його представника-адвоката Джуфер Б.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №447/2706/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 07 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ,- про стягнення заборгованості за договором позики

в с т а н о в и в :

20 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаїв Львівської області між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, згідно якого він передав позичальникам грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США з строком повернення до 15 січня 2019 року.

За користування вказаними коштами відповідачі зобов`язалися сплатити 4 % від суми позики щомісячно, що становить 600 доларів США, що підтверджується власноручно написаною розпискою позичальників.

У визначений в розписці строк відповідачі не повернули грошових коштів.

Просив стягнути з відповідачів борг у сумі 22 581 доларів США, що складає суму боргу у розмірі 15 000 доларів США, 4 % від суми позики з 15 січня 2018 року по 15 січня 2019 року (по 600 доларів США кожного місяця) 7 200 доларів США, а також 3 % річних за період з 16 січня 2019 року, станом на день подання позовної заяви до суду, 3 % річних становить 381 долар США та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 07 вересня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15 січня 2018 року, яка станом на 06 липня 2023 року, становить 20 117 (двадцять тисяч сто сімнадцять) доларів США 67 центів.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 434 (дві тисячі чотириста тридцять чотири) гривні 24 копійок на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 434 (дві тисячі чотириста тридцять чотири) гривні 24 копійок на користь держави.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області оскаржила відповідачка ОСОБА_4 .

Вважає рішення суду незаконним, необгунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. 07 вересня 2023 року ОСОБА_3 було сплачено 850 доларів США для погашення заборгованості за договором позики від 15 січня 2018 року. При ухваленні оскаржуваного рішення сплату згаданих коштів судом не було взято до уваги. Оскільки відповідачі частково сплачували заборгованість, розрахунок щодо стягнення 3% річних є неправильним.Рішення суду має бути виконане у гривнях, а в рішенні суду не зазначено суму заборгованості в гривневому еквіваленті відносно курсу НБУ станом на день ухвалення судового рішення.Судом першої інстанції не досліджувався оригінал договору позики, що ставить під сумнів законність вимог позивача до відповідачів.

Просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 07 вересня 2023 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Розгляд справи просить здійснювати без її участі.

Відзив на апеляційну скаргу суду не надано, що відповідно до частини третьої статті 360 Цивільно-процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідачі по справі в судове засідання не з`явилися, в апеляційній скарзі апелянт зазначила справу переглядати без її участі. Відповідач ОСОБА_3 перебуває за кордоном, про день і час розгляду справи належно повідомлений.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 , вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч.1ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що між сторонами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 склалися зобов`язальні правовідносини з отримання позики, що регулюються ст.ст. 1046, 1047, 1048 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК).

15.01.2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали від ОСОБА_1 в позику 15 000,00 доларів США на строк до 15.01.2019 року та зобов`язалися сплачувати 15-го числа кожного місяця 4% за користування грошовими коштами, що становить 600 доларів США від суми боргу, що підтверджується власноручно написаною розпискою відповідачів (а.с.5,6).

Свої зобов`язання відповідачів у визначений розпискою строк не виконали, допустили заборгованість по тілу позики та відсотках, та станом на день звернення до суду борг становить 20 117,67 доларів США.

Між сторонами було узгоджено сплачувати щомісячно 4 відсотки від суми боргу за користування грошовими коштами.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції належно встановив обставини справи, дав їм правову оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа- незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст.1048 ч.1 ЦК позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно розписки, сторонами було узгоджено 4 відсотки процентів від суми позики за користування грошовими коштами.

Статтею 1049 ЦК прописано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За положеннями ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона-позичальник, зобов`язується до здійснення дії ( до повернення позики), а інша сторона-позикодавець- стає кредитором, набуваючи право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошей.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц розписка про отримання в борг грошових коштів, за свою суттю, є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом не оглянуто оригінал розписки, оскільки оригінал розписки знаходиться у позивача ОСОБА_1 та був оглянутий судом, однак ОСОБА_2 не була присутня в судових засіданнях.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині грошової одиниці в Україні-гривні, суд першої інстанції у рішенні правильно прописав, що відповідно до ст.524 ЦК зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України-гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Із розписки, наданої позичальниками-відповідачами по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 встановлено, що позика відбувалася у доларах США.

Позивач по справі ОСОБА_1 підтвердив суду та надав копію заяви про видачу готівки від 07 вересня 2023 року, якою підтверджено, що після ухвалення судом першої інстанції рішення від 07 вересня 2023 року отримав від позичальника ОСОБА_3 800 доларів США, а тому при поверненні боргу відповідачами зазначена сума грошових коштів буде відмінусована.

Апелянтом ОСОБА_2 не надано суду свого розрахунку боргу, який би спростував розрахунок позивача.

Колегія суддів вважає, що подана відповідачкою ОСОБА_2 апеляційна скарга з намірами відтермінувати примусове виконання рішення суду першої інстанції в часі.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.6 ст.81 ЦПК).

Враховуючи те, що судом першої інстанції належно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано правові норми, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст..375 ЦПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ принцип належного здійснення правосуддя передбачає, що у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позиції сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень ( рішення у справі «Суомінен проти Фіндляндії» від 01.07.2003р.п.36).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, щоб вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя ( рішення у справі «Гірвісаарі проти Фіндляндії від 27.09.2001 року, п.30).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 07 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Суддя: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк