РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/14693/23

Провадження № 22-ц/4815/590/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий-суддя Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Мороз А.В.

учасники справи:

позивач за первісним позовом/

відповідач за зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю

"Фінансова компанія "Європейська агенція з

повернення боргів",

відповідач за первісним позовом/

позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 адвокатом Блащук Тетяною Володимирівною на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2024 року (ухвалене у складі судді Грипіч Л.А., повний текст рішення суду виготовлено 04 березня 2024 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" про визнання пункту кредитного договору недійсними, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовувало тим, що 23.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 19858-12/2021, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності і платності, який ОСОБА_1 зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитом.

13.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 13012023, відповідно до умов якого останнє набуло права вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором №19858-12/2021 в сумі 28200 грн, з яких 12000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 16200 грн заборгованості за відсотками.

Вказана заборгованість відповідачем не сплачена.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором №19858-12/2021 в розмірі 28200 грн.

23 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Блащук Тетяну Володимирівну, подав зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" про визнання пункту кредитного договору недійсними.

Зустрічний позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №19858-12/2021 кредит надавався на 30 днів, тобто до 21.01.2022 року, відсотки за користування кредитом 456,25% річних, з розрахунку 1,25% на добу, що з розрахунку з 21.12.2022 року по 21.01.2023 року, становить 4 800 грн, а не 4 500 грн, як передбачено договором.

Товариство умисно ввело позичальника в оману щодо реальної вартості кредиту, приховало інформацію про реальну ставку по кредиту та загальну вартість кредиту, чим порушено вимоги Закону України "Про захист прав споживачів".

Просив визнати недійсним п.1.3. кредитного Договору про надання фінансового кредиту №19858-12/2021 підписаного 21.12.2021 року ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм".

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" суму заборгованості за Кредитним договором №19858-12/2021 в розмірі 28 200 (двадцять вісім тисяч двісті) грн, з яких: 12 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 200,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судові витрати в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" про визнання пункту кредитного договору недійсними - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що сторонами кредитного договору узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, розмір відсотків та порядок їх нарахування, що свідчить про наявність волі позичальника ОСОБА_1 на укладення вказаного договору на таких умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а факт не визнання ОСОБА_1 умови щодо нарахування відсотків п.1.3. Договору, не спростовує чинності самого Договору та його укладення сторонами.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Блащук Т.В. оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі вказує, що позивачем не подано доказів наявності заборгованості ОСОБА_1 перед первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм".

Позивачем - ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не було подано до суду першої інстанції первинні фінансові документи, які перебували у відчужувача права вимоги.

Незрозумілими є підстави нарахування заборгованості у 28 200,00 грн, якщо тіло кредиту становить 12 000,00 грн, загальні витрати за кредитом (проценти за користування кредитом - як зазначено у Додатку 1 до Договору - графіку платежів) становлять 4 500,00 грн.

Загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), становить 16 500, 00 грн.

Проте у позовній заяві і доданих матеріалах позивач вказує загальну суму заборгованості - 28 200 грн, що є безпідставним та порушує умови Договору про надання фінансового кредиту № 19858-12/2021, зокрема п. 1.1. в якому зазначається про те, що Товариство надає Клієнту фінансовий кредит у розмірі 12000,00 грн.

Враховуючи умови Договору №19858-12/2021, відповідач - ОСОБА_1 мав виконати зобов`язання і повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, отже повернути первісному кредитору 16 500,00 грн, що ним і було виконано.

Окрім того, позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не було долучено до матеріалів справи докази надсилання і отримання відповідачем ОСОБА_1 письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги.

Оскільки відповідачу не було відомо про укладення договору факторингу № 13012023 року, то відповідач має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні і відповідно має право висловити свої заперечення щодо заборгованості за договором про надання фінансового кредиту.

Судом першої інстанції було безпідставно зроблено висновок, про те, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, розмір відсотків та порядок їх нарахування, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

З долучених доказів до позовної заяви, неможливо встановити що саме відповідачем ОСОБА_1 були застосовані ідентифікатори, зокрема, відсутні докази отримання відповідачем одноразового ідентифікатора, відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційних системах кредиторів, відсутні докази щодо ідентифікації за номером телефону, який би належав позичальнику.

Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували наявність волі ОСОБА_1 на укладення вказаного договору, зокрема заяви-анкети на отримання кредиту, яка б містила персональні дані відповідача, зокрема, його паспортні дані, номер картки платника податків, а також номер банківського рахунку, на який мали перераховуватися грошові кошти, що б підтверджувало прийняття ним відповідних умов надання кредиту.

В ході розгляду справи судом першої інстанції не доведено факту перерахування грошових коштів за кредитними договорами на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 .

Умови договору, а саме: пункти 1.3., 3.1.4 є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, створюють істотний дисбаланс між договірними права і обов`язками сторін на шкоду споживачеві.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову та задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів".

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та ОСОБА_1 (Клієнт) укладено договір про надання фінансового кредиту № 19858-12/2021, відповідно до умов якого Товариство надає Клієнту кредит у розмірі 12 000 грн на умовах строковості, платності, а Клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.1.2. Договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 21.01.2022 року. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України "Про електронну комерцію" та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до 1.3., 1.5. Договору за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 456,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,25% (процентів) на добу. З метою поглиблення довіри до товариства Клієнту може бути запропонований індивідуальний промокод для зниження стандартної процентної ставки, яка становить 2,5% на добу.

Згідно п.2.4., 2.5. Договору, якщо відповідно до п.1.5. Договору, скориставшись промокодом, Клієнт прострочить виконання зобов`язання, або в разі пролонгації кредиту зі зниженою процентною ставкою, нарахованою згідно умов договору проценти підлягають перерахуванню за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня прострочення Клієнтом строку зазначеному в п.1.2. Договору, в повному обсязі на загальних умовах, при цьому Клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Згідно доданого до позову графіку платежів: дата видачі кредиту/дата платежів 23.12.2021 року 21.01.2022 року; кількість днів у розрахунковому періоді 30; сума кредиту за договором 12000 грн; проценти за користування кредитом 4500 грн; реальна річна процентна ставка, відсотків річних 5404,35 %; загальна вартість кредиту 16500 грн (а.с. 7 зворот).

Як зазначено у інформації до кредитного договору наведені обчислення реальної процентної ставки та орієнтованої загально вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит (а.с. 8, зворот).

Договір про надання фінансового кредиту №19858-12/2021 підписано сторонами в електронній формі.

23.12.2021 року ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписав Договір про надання фінансового кредиту №19858-12/2021, додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту №19858-12/2021, у якому наведено графік платежів, інформацію та кредитні дані кредитодавця, у яких наведено основні умови кредитування, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту (а.с. 5-8).

На виконання укладеного між сторонами Договору про надання фінансового кредиту №19858-12/2021 23 грудня 2021 року о 18:00:06 на картку ОСОБА_1 НОМЕР_1 було перераховано 12 000 грн (а.с. 102).

Як вбачається із деталізованого розрахунку заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 19858-12/2021 ОСОБА_1 кредит не повернуто, умову кредитного договору про повернення кредиту протягом тридцяти календарних днів згідно узгодженого сторонами графіку не виконано, тому ТзОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" перераховано відсотки за базовою процентною ставкою 2,50 % на день, згідно п. 2.4. Договору (а.с. 102).

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що умовами договору встановлено загальну вартість кредиту 16500 грн спростовуються змістом укладеного між сторонами Договору про надання фінансового кредиту № 19858-12/2021, згідно п.п. 2.4. якого у випадку прострочення клієнтом виконання зобов`язання проценти підлягають перерахуванню за стандартною процентною ставкою (2,5 % на добру) з першого дня прострочення в повному обсязі на загальних умовах, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок не є одностороннього зміню умов договору (а.с. 5).

У підписаній ОСОБА_1 , електронним підписом одноразовим ідентифікатором, інформації до кредитного договору зазначено, що обчислення орієнтовної загальної вартості кредиту (16 500 грн) базується на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконаються свої обов`язки на умовах та у строки визначені в договорі (а.с. 8, зворот).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за Договором про надання фінансового кредиту № 19858-12/2021 утворилася заборгованість у розмірі 28 200 грн, з яких 12 000 заборгованість за тілом кредиту, 16200 грн заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 1985812/2021 від 23.12.2021 року (а.с. 15) та детальним розрахунком заборгованості за договором про надання фінансового кредиту (а.с. 97).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.

За приписами частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку встановлено, що 23 грудня 2021 року договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір ОСОБА_1 підписав шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідач, на веб-сайті позивача, подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-повідомлення, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Позивач був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору до його підписання - інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу.

Доводи апеляційної скарги, що у матеріалах справи немає даних про те, що позивача було належним чином ідентифіковано при реєстрації в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, отже, відсутні докази підписання ним кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором є необґрунтованими, оскільки договір про надання кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину: без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не міг бути укладений.

Вказаний висновок суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, провадження № 61-20799св19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, провадження № 61-18967св20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, провадження № 61-2904св21, від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20

Встановивши, що без здійснення вказаних дій ОСОБА_1 кредитний договір не міг бути укладений, цей правочин відповідно до закону за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, що у матеріалах справи немає первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону "Про електронну комерцію" розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Вказаний Закон "Про електронну комерцію" є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскільки відповідачу не було відомо про укладення договору факторингу № 13012023 року, то відповідач має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

13.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм", як Клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", як Фактором, укладено договір факторингу №13012023, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" відступило для Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату право грошової вимоги, зокрема за Договором №19858-12/2021, укладеним із ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості за яким становить 28200 грн, з яких: 12000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 16200 заборгованість за відсотками і що вбачається зі змісту п.1.1. Договору факторингу №13012023, та Витягу з Реєстру Боржників до Договору факторингу №13012023 від 13.01.2023, акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15.

За умови не отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги, останній не мав перешкод у реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунок первісного кредитора, згідно умов укладеного між ними кредитного договору.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надав жодних доказів сплати кредитної заборгованості як на рахунок первісного кредитора ТзОВ "Фінансова компанія "Інвеструм", так і на рахунок позивача по справі ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів".

Окрім того умовами п. 3.1.4 укладеного між сторонами договору про надання фінансового кредиту № 19858-12/2021 від 23.12.2021 року встановлено, що Товариство має право без згоди Клієнта поступитися своїм право вимоги за даним Договором третій особі, в зв`язку з чим відбудеться заміна сторони Кредитодавця за цим договором.

Стосовно доводів апеляційної скарги про безпідставність відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" про визнання пункту кредитного договору недійсними, слід зазначити наступне.

Звернувшись до суду із зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 посилався на порушення його прав як споживача кредитних послуг, що полягало у введенні його в оману стосовно реальної річної ставки по кредиту та загальної вартості кредиту, умови п.п. 1.3., 3.1.4. договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, створюють істотний дисбаланс між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві.

За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору.

Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що "недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим".

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Розглядаючи позов, суд першої інстанції встановив, що оспорюваний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, відповідач надав позивачеві документи, у електронному вигляді, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі, й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки; у додатках до договору "Графік платежів", Інформації щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, які підписані ОСОБА_1 в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Позивач не надав доказів щодо введення його в оману під час укладення Договору про надання фінансового кредиту № 19858-12/2021, оскільки перед його підписанням він мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та підписав його власноруч, із застосуванням електронного підпису.

Окрім того, у разі незгоди з умовами кредитного договору ОСОБА_1 мав можливість скористатися своїм правом, визначеним частиною шостою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", на відкликання, протягом 14 календарних днів, своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Проте він таких дій не вчинив, натомість підписав договір та отримав кредитні кошти.

Отже, відсутні правові підстави для визнання п. 1.3. договору про надання фінансового кредиту № 19858-12/2021 недійсним відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України та порушення положень ст.ст. 13, 18-19, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки перед його підписанням позивач мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та підписав їх, із застосуванням електронного підпису.

Місцевим судом обґрунтовано встановлено наявність між сторонами справи правовідносин за договором позики, які позичальником порушено: допущено прострочення грошового зобов`язання у строки встановлені укладеним між сторонами договором, тому позовні вимоги ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 28 200 грн є обґрунтованими.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 адвокатом Блащук Тетяною Володимирівною залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 17 травня 2024 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.