Унікальний номер справи 939/791/23
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/6684/2024
Головуючий у суді першої інстанції А.М. Міланіч
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

06 травня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 листопада 2023 року,

у с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , а відповідачка є власником 1/3 частини вказаної квартири. Відповідачка, будучи співвласницею вказаної квартири, ніяким чином не піклується про своє майно, не сплачує за житлово-комунальні послуги вже багато років та відмовляється відшкодувати витрати по оплаті цих послуг. Так, в період з 1 вересня 2021 року по 31 грудня 2022 року за житлово-комунальні послуги вона (позивачка) сплатила 19 996,82 грн.

Тому, оскільки вона (позивачка) виконала обов`язок ОСОБА_2 щодо оплати наданих житлово-комунальних послуг, а відповідачка за житлово-комунальні послуги не сплачувала та не компенсувала витрати на їх оплату, то просила стягнути з відповідачки на свою користь кошти за житлово-комунальні послуги у розмірі 6 665,61 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської обасті від 08 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги у порядку регресу, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги 4 117 гривень 45 копійок.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 662 гривні 81 копійку.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В огрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач ОСОБА_2 з 25.09.2018 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За адресою: АДРЕСА_3 зареєстрована та проживає позивач - ОСОБА_1 разом із сім`єю, яка за усною згодою відповідачки користується належною їй частиною нерухомого майна.

На думку апелянта, відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме позивач є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому відповідач, проживаючи за іншою адресою в іншому населеному пункті, не могла бути споживачем житлово-комунальних послуг, зокрема за адресою: АДРЕСА_3 .

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме на індивідуального споживача покладається обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому, ні нормами Цивільного кодексу України, ні нормами Закоу України «Про житлово-комунальні послуги», не покладається обов`язок сплатити за житлово-комунальні послуги на співвласника нерухомого майна, якому ці послуги не надвалися та, який не є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг.

Позивачем, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_4 подано до суду відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що ніякої усної згоди між позивачем та відповідачем на користування належною відповідачеві часткою нерухомого майна - 1/3 частки квартири не було. Дана позиція відповідача є суто її припущенням. Окрім того, відповідач ОСОБА_2 являється співвласником 1/3 частки квартри АДРЕСА_1 , що підтверджує сама відповідач та на виконання вимог ст. 350 Цивільного кодексу України як співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного часткового майна.

На думку позивача, апелянтом не доведено в чому полягало порушення судом першої інстанціїї норм матеріального та процесуального права при приийнятті рішення.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах його апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що квартира належить позивачці (2/3 частки) та відповідачці (1/3 частка) на праві спільної часткової власності, то відповідачка зобов`язана нести витрати, необхідні для утрмання та збереження спільного майна, зокрема, пов`язані з опаленням, вивозом сміття, утриманням будинку та прибудинкової території.

З таким висновком суду погоджується і суд апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У частині першій статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

На підставі вимог ст.ст.66, 67 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).

Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі №703/2200/15-ц, від 15 квітня 2021 року у справі №638/5001/17.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про права власності на житло, свідоцтва про право на спадщину за законом, сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 належить 2/3 частини вказаної квартири, ОСОБА_2 - 1/3 частина (а.с.16-17).

Отже, слід дійти висновку, що як позивач так і відповідач повинні виконувати обов`язок по утриманню майна згідно своєї частки у квартирі та нести тягар відповідальності перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з цим майном.

Колегія суддів звертає увагу на ту обствину, що оскільки відповідач ОСОБА_2 у квартири АДРЕСА_1 не проживала, тому не користувалась послугами з водовідведення та водопостачання, а також постачання електричної енергії, а тому вказані послуги споживалися лише позивачем та оплата здійснювалася відповідно до поданих показань засобів обліку.

Разом з тим, інші послуги, зокрема вивезення побутових відходів, послуги з теплопостачання та утримання будинку і прибудинкової території, повинні оплачуватися співвласниками згідно своєї частки у квартирі.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за вивезення побутових відходів, витрат пов`язаних з централізованим опаленням та утриманням будинку і прибудинкової території пропорційно до розміру частки відповідачки у квартирі (1/3 частка).

На підтвердження нарахування сум за житлово-комунальні послуги (вивезення побутових відходів, опалення, утримання будинку і прибудинкової території за період з 01.09.2021 по 31 грудня 2022 та їх оплату позивачем були надані квитанції.

Відповідач ніяким чином не спростувала факт оплати саме позивачкою даних послуг у повному обсязі та не надала доказів того, що нею, як співвласником квартири здійснювалась оплата ціх житлово-комунальних послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, відповідач не повинна сплачувати за житлово-комунальні послуги, оскільки вона у квартирі не зареєстрована та не проживає, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки непроживання ОСОБА_2 у квартирі, яка належить їй на праві спільної часткової власності, та факт відсутності її реєстрації у квартирі не звільняє відповідача, як співвласника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які необхідні для утримання та збереження належного їй майна.

Не знайшли свого підтвердженняі і доводи апелянта про те, що існує усна домовленість, щодо користування позивачем належною відповідачці часткою квартири. Цю обставину позивач заперечує.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставин справи, надав вірну оцінку доводам позивача та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції в частині його перегляду є законним та обґрунтованим.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідачки не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає її апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представнком ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 листопада 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна