Справа № 569/3855/24
Провадження № 2/727/1071/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м.Чернівці Танасійчук Н.М., розглянувши позовну заяву Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

у с т а н о в и в :

23.02.2024 позивач Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області від 18.03.2024 з посиланням на ч. 1 ст. 27 ЦПК України позову заяву Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Чернівці.

Справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Чернівці 29.04.2024.

Відповідно до автоматичної системи документообігу, справу розподілено судді Шевченківського районного суду м.Чернівці Танасійчук Н.М.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що дана справа помилково направлена з Рівненського міського суду Рівненської області до Шевченківського районного суду м.Чернівці з огляду на таке:

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Слід також врахувати, що недотримання судом правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд до належного суду /ч. 1 ст. 378 ЦПК України/.

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Згідно ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

З аналізу ст. 27, 28 ЦПК України випливає, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності, оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

В ухвалі Рівненського міського суду Рівненської області від 18.03.2024 зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа в Рівненській міській ТГ з 09.08.2022, вказавши адресу фактичного проживання: АДРЕСА_1 . 22.09.2022 ОСОБА_2 звернулася до департаменту з заявою про зміну адреси фактичного місця проживання/перебування, а саме: АДРЕСА_2 . При наступному зверненні до Департаменту 20.12.2022 року з заявою про зміну в складі сім`ї, ОСОБА_3 вказала адресу фактичного місця проживання/ перебування: АДРЕСА_3 . 01.2023 ОСОБА_3 при повторному зверненні до Департаменту із заявою про зміну в складі сім`ї, вказана адресу фактичного місця проживання/перебування: АДРЕСА_4 . 27.07.2023 ОСОБА_1 було знято з обліку як внутрішньо переміщену особу в Рівненській міській територіальній громаді по причині вибув в інший район, а саме м.Чернівці, Чернівецька обл.

Та у відповідності до ч.1 ст.27 ЦПК України зазначений позов направлений за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Чернівці за місцем перебування відповідача.

Разом з тим, належних та допустимих доказів зазначених обставин того, що відповідач проживає чи перебуває на території Шевченківського районного суду матеріали справи не містять.

Позивач Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з двома позовними вимогами , однією з яких є позов про стягнення алментів та згідно положень ст. 28 ч.1 ЦПК України може бути пред"явлений за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Таким чином, в даному випадку, право вибору підсудності законодавцем надано позивачу.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що Рівненський міський суд Рівненської області помилково направив дану цивільну справу до Шевченківського районного суду м.Чернівці.

Таким чином матеріали цивільної справи за позовом Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягають поверненню для розгляду до Рівненського міського суду Рівненської області, як помилково направлені Шевченківському районному суду м.Чернівці.

Враховуючи, що дана справа направлена Рівненським міським судом Рівненської області до Шевченківського районного суду м.Чернівці з порушенням правил, встановлених статтею 31 ЦПК України, перенаправлення справи за належною підсудністю не може вважатися спором про підсудність.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За нормами частини 3 статті 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 27, 28, 30, 31, 187, 260, 261, 354 ЦПК України,

у х в л и в:

Матеріали цивільної справи за позовом Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, повернути на розгляд Рівненського міського суду Рівненської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю), як помилково направлені.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 15 днів з дня її оголошення.

Суддя Танасійчук Н.М