КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року

справа № 191/1313/23

провадження № 22-ц/824/5246/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Савіцькій Д.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «ПроКредит Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року, постановлене під головуванням судді Горбенко Н.О., у справі запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання договору поруки недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , АТ «ПроКредит Банк» про визнання договору поруки від 12.11.2019 року № 410146-ДП1 недійсним.

Позивач вимоги обґрунтовує тим, що 24.08.1991 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

У лютому 2023 року їй стало відомо, що 12.11.2019 року її чоловік ОСОБА_2 відповідно до договору поруки № 410146-ДП1 виступив поручителем по Рамковій кредитній угоді від 12.11.2019 року № FW202.1429 та договору про відкриття кредитної лінії № 202.49021/FW202.1429 на суму 16 500 000,00 грн., укладених між АТ «ПроКредит Банк» та ПСП «Агрофірма Привілля».

Вказала, що вказаний кредит повністю сплачений ПСП «Агрофірма Привілля», але через три роки ПСП «Агрофірма Привілля» знову отримало кредит від АТ «ПроКредит Банк» за договором про відкриття кредитної лінії від 26.11.2021 року № 202.51047/FW202.1429 на суму 50 000 000,00 грн.

15.11.2022 року без жодного повідомлення банк здійснив договірне списання на свою користь для погашення заборгованості за кредитом№ 202.51047/FW202.1429 з карткового рахунку її чоловіка - ОСОБА_2 усіх наявних коштів сім`ї, а саме: заощаджень у розмірі 19 4000,00 доларів США.

Вказала, що вказаний правочин не є дрібним побутовим, що юридичним наслідком укладення даного договору поруки є розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю, а тому від неї на його укладення мала бути отримана згода як подружжя, однак, згоду на укладення договору вона не надавала, тому вважає, що цей договір суперечить нормам чинного законодавства та повинен бути визнаний судом недійсним.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову.

Вимоги обґрунтовані тим, АТ «ПроКредит банк» 15.11.2022 року не повідомивши ОСОБА_2 та без його згоди самостійно здійснило договірне списання на свою користь коштів для погашення заборгованості за кредитом, наданого ПСП «Агрофірма Привілля». Вказує, що кошти, розміщені на рахунку є спільною власністю подружжя та згоди на укладення договору поруки позивач не надавала. Зазначає, що договір поруки не було укладено в інтересах сім`ї. Вважає висновок суду про відсутність порушеного права позивача помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обрано неналежний спосіб. Крім того, зазначав, що згода одного ж подружжя при укладенні договору поруки не потрібна, оскільки оспорюваний договір не є договором щодо розпорядження спільним майном подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між сторонами у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 24.08.1991 року укладено шлюб, актовий запис № 8, що вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 , виданого 24.08.1991 року (а.с. 10).

12.11.2019 року між ОСОБА_2 та АТ «ПроКредит Банк» укладено договір поруки № 410146-ДП1, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання усіх зобов`язань позичальника - ПСП «Агрофірма Привілля» у їх повному обсязі як солідарний з позичальником боржник за Рамковою кредитною угодою від 12.11.2019 року № FW202.1429 за усіма діючими та такими, що можуть бути внесені у майбутньому змінами та доповненнями до неї (а.с. 11-22).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за ст. 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Позивач оспорює договір поруки № 410146-ДП1 від 12.11.2019, укладений між АТ «Про Кредит банк» та ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконанням ним свого обов`язку (стаття 553 ЦК України).

Стосовно відповідальності поручителя, частиною другою статті 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частин першої-третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути письмово подана.

Разом із тим, частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Системний аналіз зазначених норм надає підстави для висновку, що для укладення договору поруки (за яким стороною договору виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. Укладаючи договір поруки, поручитель не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 545/2358/19

Доводи апелянта про те, що позивачка не надавала згоду на укладення договору поруки не заслуговують на увагу з огляду на те, що згода одного з подружжя при укладенні договору поруки не потрібна, оскільки оспорюваний договір не є договором щодо розпорядження спільним майном подружжя.

Крім того, відповідно до положень ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України захисту підлягає не будь - яке право особи, яка звертається до суду з позовом, а лише порушене право. До того ж порушення такого права повинно бути допущене відповідачем, а не іншою особою.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором(стаття 5 ЦПК України).

Встановлено, що позивач не є стороною оспорюваного договору та вимог про застосування наслідків недійсності правочину остання не заявляла, а тому визнання такого договору недійсним не відновить порушені права та інтереси позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

З урахуванням наведене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді