ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3409/24 Справа № 2-2085/07 Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу виконавчого комітету Дніпровської міської ради на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2023 року за заявою Дніпровської міської ради про відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі номер 2-2085/07 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська звернувся виконавчий комітет Дніпровської міської ради з заявою про відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі номер 2-2085/07 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права власності.

Обґрунтовуючи свою заяву, виконавчий комітет Дніпровської міської ради посилався на те, що на підставі заочного рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21.08.2007 року (головуючий суддя Зосименко С.Г) за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, відповідно до листа Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03.03.2023 рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.11.2008 року заочне рішення від 21.08.2007 року у справі №2-2085/07 скасовано та справу 04.12.2008 року передано до Самарського районного суду міста Дніпропетровська.

В свою чергу, згідно з листом Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 29.03.2023 року цивільна справа №2-2085/07 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права власності до суду не надходила.

Отже, вказане судове провадження було втрачено.

Заявник просив суд відновити втрачене судове провадження в цивільній справі номер 2-2085/07 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права власності.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2023 року відмовлено у відновленні втраченого судового провадження у цивільній справі №2-2085/07 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права власності.

Із вказаним судовим рішенням не погодився заявник виконавчий комітет Дніпровської міської ради, подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2023 року у справі №2-2085/07, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, судові витрати по справі покласти на позивача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.

Суд першої інстанції, посилаючись на те, що заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2007 року скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.11.2008 року, усунувся від належного вирішення питання про відновлення втраченого провадження без будь-яких обґрунтувань, що є порушенням цивільного процесуального законодавства.

Оскільки, заочне рішення є судовим рішенням, яким було закінчене провадження у справі №2-2085/07, яке є втраченим, тому його текст підлягає відновленню.

Виконавчий комітет Дніпровської міської ради вважає, що суд першої інстанції відмовив у відновленні втраченого провадження, обмежившись констатацією відсутності в суді матеріалів необхідних для відновлення провадження.

Судом не зроблено жодних запитів, направлених на належне вирішення питання (щодо витребування від позивача матеріалів позову). Не проведено перевірки наявності процесуальних документів у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень та/або в базі даних автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, що у свою чергу свідчить про невжиття всіх можливих заходів для відновлення втраченого судового провадження. Окрім того, Інструкція з діловодства, а саме п. 1.2. Положення цієї Інструкції передбачає як ведення діловодства у паперовій формі, так і автоматизовану (електронну) технологію обробки, обліку та контролю документів (справ) за допомогою автоматизованої системи документообігу суду.

Заявник вважає, що під час вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження у суду наявна достатня кількість інструментів для такого відновлення.

Таким чином, суд першої інстанції усунувся від належного вирішення питання про відновлення втраченого провадження без будь-яких обґрунтувань, що є порушенням цивільного процесуального законодавства.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с. 81, 82, 85).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 41 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відновлення повністю або частково втраченого судового провадження чи відмови в його відновленні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що в 2007 році в провадженні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська перебувала цивільна справа №2-2085/2007 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права власності.

З копії рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 серпня 2007 року у цивільній справі №2-2085/07 вбачається, що за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-14зв).

24 червня 2008 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська виправлено описку в рішенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 серпня 2007 року у справі №2-2085/07 (а.с. 15).

З листів Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2022 року та від 03 березня 2023 року вбачається, що 21.08.2007 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська було ухвалене рішення у цивільній справі №2-2085/2007 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права власності, яке скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.11.2008 року. 26.11.2008 року справу надіслано на новий розгляд до Самарського районного суду міста Дніпропетровська та отримано ним 04.12.2008 року (а.с. 9, 10).

В свою чергу, відповідно до листів Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 13.02.2023 року та від 29.03.2023 року матеріали цивільної справи № 2-2085/2007 до суду не надходили (а.с. 7, 12).

Згідно з листом Дніпровського апеляційного суду від 11.10.2023 року рішень чи інших відомостей по цивільній справі №2-2085/07 в архіві суду не виявлено (а.с. 36).

Відмовляючи у задоволенні заяви про відновлення втраченого судового провадження, суд першої інстанції виходив з того, що наданих матеріалів недостатньо для відновлення втраченого судового провадження, оскільки матеріали заяви виконавчого комітету не містять документів, які були предметом судового розгляду, а також прийнятих процесуальних рішень.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до статті 489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Статтею 493 ЦПК України передбачено, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги:

1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо);

2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів;

3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи;

4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи;

5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень;

6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі;

7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до статті 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

У разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.

Отже, законодавцем передбачена можливість відновлення повністю або частково судового провадження в цивільній справі, яка була закінчена ухваленням рішення або у якій провадження закрито.

Судом встановлено, що в 2007 році в провадженні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська перебувала цивільна справа №2-2085/2007 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права власності.

З копії рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 серпня 2007 року у цивільній справі №2-2085/07 вбачається, що за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Копія судового рішення належним чином не засвідчена.

24 червня 2008 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська виправлено описку в рішенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 серпня 2007 року у справі №№2-2085/07. Надана копія також належним чином не засвідчена.

З листів Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2022 року та від 03 березня 2023 року вбачається, що 21.08.2007 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська було ухвалене рішення у цивільній справі №2-2085/2007 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права власності, яке скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.11.2008 року. 26.11.2008 року справу надіслано на новий розгляд до Самарського районного суду міста Дніпропетровська та отримано ним 04.12.2008 року.

В свою чергу, відповідно до листів Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 13.02.2023 року та від 29.03.2023 року матеріали цивільної справи № 2-2085/2007 до суду не надходилиЗгідно з листом Дніпровського апеляційного суду від 11.10.2023 року рішень чи інших відомостей по цивільній справі №2-2085/07 в архіві суду не виявлено.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2023 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відновленні втраченого провадження, оскільки наданих матеріалів недостатньо для відновлення втраченого судового провадження відповідно до ст. 488, 493 ЦПК України для досягнення заявленої мети такого відновлення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання щодо відновлення втраченого провадження, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи з цього питання, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що відмова у задоволенні заяви про відновлення втраченого провадження не перешкоджає повторному зверненню заявника з відповідною заявою за наявності у нього певних документів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати виконавчого комітету Дніпровської міської ради по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Дніпровської міської радизалишити без задоволення, ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: