Справа № 308/1841/24
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті визнання позову відповідачем

13 травня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Майор Ю.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства.

Мотивуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що на початку 2009 року він познайомився з ОСОБА_3 . Вони проводили багато часу, спілкувалися, переписувалися. Зазначає, що у вересні 2009 року відповідачка вперше завагітніла від нього і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5 . Однак, у зв`язку з тим, що він відмовлявся оформити офіційно їхні відносини, відповідач здійснила запис дитини у відповідності до ст..135 СК України та у графі «батько» була записана особа якої по суті не існує ОСОБА_6 .

Позивач зазначає, що відносини між сторонами продовжувались і вже 29.12.2014 року народилась друга донька ОСОБА_7 . Але, знову, оскільки їхні відносини не були оформлені офіційно, відповідач здійснила запис дитини у відповідності до ст.135 СК України та у графі «батько» була записана особа якої по суті не існує ОСОБА_8 .

Вказує, що відповідачка оформила статус одинокої матері і запис про народження дітей був проведений за вказівкою матері, що викликало сварки між сторонами, але враховуючи те, що він не мав бажання оформлювати стосунки, вимушений був погодитися з таким рішенням.

Позивач вказує, що пройшов час і вони знову почали жити як сім`я і вже 02 серпня 2023 року оформили офіційно свої стосунки уклавши шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про що видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 02.08.2023 року.

Позивач посилається на норми ст. 126 СК України яка передбачає, що визначення походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Наголошує на тому, що скористатися даною нормою матеріального права відповідач категорично відмовляється не зважаючи на його прохання.

Вказує, що він неодноразово просив відповідачку щоб вони разом прибули до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді, щоб його внесли в актовий запис як батька дитини, але відповідачка не хоче цього, кажучи, що поки що це не потрібно. Зазначає, що ним вжито всіх заходів щоб уникнути судової процедури, але за таких обставин вимушений звернутися за захистом свої прав до суду, тому що це єдиний шлях узаконити його батьківство.

З посиланням на викладене, просить cуд визнати, що ОСОБА_4 є батьком дітей доньок: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді внести зміни до відповідних актових записів.

Ухвалою суду від 21.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, заявив про відсутність клопотань.

Відповідач ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив суд прийняти визнання відповідачем позову та задовольнити даний позов, заявив про відсутність клопотань.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дійшов наступного.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_3 позову, оскільки визнання позову суперечить закону.

Згідно з ч.3 ст.12 та ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №478/690/18 (провадження № 61-18333св19) зазначено, що «висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства».

Верховний Суд роз`яснив, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц).

КЦС ВС в постанові від 28 листопада 2019 року по справі №601/1140/15-ц (61-6989св19) вказав на рішення Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства(рішення від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява №3451/05, §34).

Пред`являючи даний позов, ОСОБА_4 не надано до позовної заяви жодних доказів на підтвердження ним факту батьківства. Враховуючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 , затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України 24.02.2022 на всій території нашої держави введено воєнний стан, строк дії якого триває, а відтак визнання відповідачем позову без підтвердження наведених обставин належними доказами, може свідчити про можливе ухилення позивача від проходження військової служби.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову».

До аналогічного правового висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 (провадження № 61-2251св22).

За таких встановлених обставин визнання позову відповідачем ОСОБА_3 без підтвердження обставин належними доказами суперечить закону, а отже відсутні законні підстави для прийняття визнання відповідачем позову та ухвалення рішення про задоволення позову , оскільки суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, а відтак суд продовжує підготовчий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст. 206, 260-261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у прийнятті визнання позову відповідачем ОСОБА_3 та продовжити підготовчий судовий розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца