Справа №336/2013/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Кредобанк» (первісний стягувач), ОСОБА_1 (боржник), про заміну стягувача у виконавчому провадженні його правонаступником, -

за відсутності учасників справи, -

ВСТАНОВИВ:

29.02.2024 представник заявника в інтересах заявника звернувся до суду м. Запоріжжя із заявою, за змістом якої просить замінити стягувача АТ «Кредобанк» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису №478, вчиненого 03.02.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк», що виникла за кредитним договором № 2291/3432DCLRKPT2 від 26.08.2016, договору відступлення права вимоги №270К, укладеного 02.07.2018 між ПАТ «Платинум Банк» та ПАТ «Кредобанк».

В обґрунтування заяви зазначено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М. перебуває виконавче провадження №62370639, відкрите на підставі виконавчого напису №478 вчиненого 03.02.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк». Станом на дату подачі заяви здійснюється примусове виконання вказаного виконавчого провадження.

Заявник вказує, що 25 червня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами №250621/1 у відповідності до умов якого, права вимоги за кредитним договором кредитним договором № 2291/3432DCLRKPT2 від 26.08.2016, з усіма додатками та додатковими угодами, перейшли до нового кредитора, а саме: ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

З підстав, передбачених ст. 512, 514 ЦК України, ст.18, 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», представник заявника просить задовольнити заяву.

В судове засідання представник заявника не з`явився, за змістом заяви представник ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» просить провести розгляд справи без участі представника заявника.

Крім того, в судове засідання не з`явились й заінтересовані особи, які про день, час і місце розгляду заяви повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не скеровували.

За змістом ч.3 ст.442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Розглянувши заяву із доданими документами, з`ясувавши всі обставини, вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні заяви необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

За приписами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2022 у справі №183/4196/21, пр. № 14-36цс22 при розгляді питання про розмежування юрисдикції чітко визначає, що онтологічні основи його вирішення полягають у критеріях розмежування судової юрисдикції, тобто передбачених законом умовах, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, якими є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), від 27 жовтня 2020 року у справі № 635/551/17 (провадження № 14-79цс20).

Оскільки тільки в ЦПК України врегульовано правило заміни сторони виконавчого провадження, порушеного через необхідність виконання рішення «несудового» органу, можна зробити такий висновок: заява про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Врегулювання цього питання саме нормами ЦПК України обумовлено відсутністю спору між стороною виконавчого провадження та виконавцем, що свідчить про відсутність потреби в задіянні суду адміністративної юрисдикції, оскільки сторона виконавчого провадження не оспорює його рішень, дій чи бездіяльності, бо вирішення вказаного питання перебуває поза межами компетенції виконавця. Однак саме цивільний суд спроможний кваліфіковано встановити, чи є правонаступником заявник, який просить замінити собою попереднього учасника виконавчого провадження.

Судом встановлено, що відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича про відкриття виконавчого провадження від 17.06.2020 відкрито виконавче провадження ВП №62370639 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк», що виникла за кредитним договором №2291/3432DCLRKPT2 від 26.08.2016, договору відступлення права вимоги №270К, укладеного 02.07.2018 між ПАТ «Платинум Банк» та ПАТ «Кредобанк», суму боргу у розмірі 35 981,50 гривень.

Відповідно до копії Договору Факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами №250621/1 від 25.06.2021, укладеного між АТ «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» набуло статусу нового кредитора, та отримало право грошової вимоги в тому числі за Кредитним договором №№ 2291/3432DCLRKPT2 від 26.08.2016.

Відповідно до Додатку №1 до Договору Факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами № 250621/1 від 25.06.2021 під №10873 вказаний позичальник ОСОБА_1 , кредитний договір 2291/3432DCLRKPT2 від 26.08.2016, загальна сума заборгованості 40 522,12 гривні, яка складається з суми заборгованості за основним зобов`язанням 14 561,50 гривні, суми заборгованості за нарахованими процентами 0,00 гривень, сума комісій 25 960,62 гривні.

Як встановлено в ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, ураховуючи вимоги, закріплені в ч. 2 ст. 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, з позицій цивільно-процесуального регулювання відносин щодо підсудності справ, які виникають з виконавчого провадження принципово значення набуває факт встановлення: рішення суду чи іншого органу перебуває на виконанні, суду першої інстанції, який розглянув цивільну справу та місця виконання судового рішення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Положеннями ч. 5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Як передбачено ч.1,2 ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати, зокрема, сторона (заінтересована особа).

Відповідно до ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом проаналізовано матеріали справи та встановлено, що всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України, стороною заявника не надано доказів на підтвердження дійсності вимог (актуальності суми заборгованості) про стягнення заборгованості на час відступлення права вимоги АТ «Кредо банк»» до ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» за кредитним договором №2291/3432DCLRKPT2 від 26.08.2016, де боржником є ОСОБА_1 .

Разом з цим, відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень 25.06.2020 приватним виконавцем Котулою Артемом Михайловичем винесено постанову про передачу виконавчого документа на виконання до підприємства, установи, організації (звернення стягнення на коти на рахунках боржника).

Відповідно, чи стягувались з боржника суми (проводились відрахування з заробітної плати) на користь первісного стягувача в межах виконавчого провадження наявними доказами не підтверджено.

Суд звертає увагу й на ту обставину, що загальна сума заборгованості, яка зазначена в Додатку №1 до Договору Факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами №250621/1 від 25.06.2021 40 522,12 гривні, що є відмінним від суми заборгованості, яка стягується з ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження ВП №62370639 та становить 35 981,50 гривня. Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для відмови у задоволенні заяви внаслідок її необґрунтованості.

Керуючись ст. 2, 12, 81, 247, 258-260, 442,446 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Кредобанк» (первісний стягувач), ОСОБА_1 (боржник), про заміну стягувача у виконавчому провадженні його правонаступником, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня її вручення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала суду складена та підписана 17.05.2024.

Суддя Л.А. Вайнраух