Справа № 191/4712/23
Провадження № 2/191/1372/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Твердохліб А.В.

за участю секретаря Яришевої Н.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Завгородній А.М., до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

23.10.2023 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Завгородній А.М., звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 17 травня 2008 року по 17 жовтня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року. За час подружнього життя ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2014 року, придбала нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 50,9 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 . В зв`язку із викладеними обставинами, посилаючись на ст.ст. 60, 61, 63 СК України, позивач ОСОБА_1 просить визнати:

- визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;

- здійснити поділ об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по частині житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також вирішити питання про стягнення судових витрат.

До початку проведення судового засідання представник позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_3 надав суду заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , до початку проведення судового засідання надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи без їх участі.

Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, зазначає наступне.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наданих суду матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували у шлюбі з 17 травня 2008 року, зареєстрованому виконкомом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, за актовим записом №12, який розірвано рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2022 року, що набрало законної сили 17.11.2022 року (а.с.17-18).

13 листопада 2014 року ОСОБА_2 набула у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж.

На підставі розпорядження селищного голови від 11.02.2016 року №14-р, у смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, перейменовано вул. Чапаєва на вул. Вереснева (а.с.13).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

За змістом п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до вимог ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

З огляду на встановлені обставини у справі, суд дійшов до висновку про задоволення позову, оскільки житловий будинок придбаний у період шлюбу сторін у справі, тому він є спільною сумісною власністю подружжя, та підлягає розподілу в рівних частинах відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1466 грн. 30 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України, ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Завгородній А.М., до ОСОБА_2 , про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, задовольнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя та визнати право власності за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , встановивши право спільної часткової власності на зазначене майно.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , судовий збір в сумі 1466 (одна тисяча чотириста шістдесят шість) грн. 30 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя А. В. Твердохліб