КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/8408/24 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем Українии

13 травня 2024 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі ПрАТ «АК «Київводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідачі є споживачами послуг за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач надає для зазначеного будинку послуги постачання холодної води та водовідведення.

01 липня 2015 між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1.1 договору ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а останній, в свою чергу, зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Пунктом 3.1 договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. За договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Однак відповідачі в порушення умов Договорів та вимог щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 липня 2015 року по 31 серпня 2023 року житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не виконали належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 21 948,97 грн.

Крім того, у відповідачів наявна заборгованість щодо внесення плати за абонентське обслуговування у розмірі 39,19 грн. Також, у зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг, відповідачі зобов`язані сплатити на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» 3% річних у розмірі 849,20 грн та інфляційні втрати у розмірі 4 029,15 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з центрального водопостачання та центрального водовідведення у розмірі 21 988,16 грн, 3% річних у розмірі 879,20 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 029,26 грн, витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 684 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 21 988,16 грн 3 % річних у розмірі 849,20 грн та інфляційні втрати у розмірі 4 029,26 грн, всього 26 866,62 грн, та витрати по оплаті судового збору у загальному розмірі 2 684 грн, по 894,66 грн з кожного.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги наголошує, що суд першої інстанції розглянув справу односторонньо, без її участі, позбавивши її права на подачу відзиву на позов та надання доказів, які свідчать про необґрунтованість вимог позивача.

Також вказує, що суд першої інстанції стягнув заборгованість за період з 2015 року по 2023 рік. Проте не врахував, що відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги встановлюється тривалістю у три роки.

Вважає, що стягнувши заборгованість, суд не застосував до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності.

Також зазначає, що судом не вірно застосовано вимоги ст. 625 ЦК України, оскільки до вимог позивача про стягнення суми боргу з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції, суд мав застосувати постанову Кабінету Міністрів України «Про деякі питання оплати житлово - комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 № 206, якою передбачено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово - комунальні послуги.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Апеляційна скарга подана лише відповідачем ОСОБА_1 , матеріали справи не містять доказів того, що остання уповноважена подавати апеляційну скаргу також від імені інших відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Оскільки рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не оскаржується, тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку вимоги щодо вказаних відповідачів не переглядаються.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині задоволених вимог відносно відповідача ОСОБА_1 .

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , є споживачами квартири до якої позивач надає житлово- комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується ордером на жиле приміщення.

01 липня 2015 року між ПАТ «АК «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.1 Договору-1, ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати Відповідачам відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а Відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 3.1 Договору-1, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Установлено, що відповідачі, в порушення умов Договорів та вимог, щодо повної та своєчасної оплати спожитих в 01 липня 2015 року по 31 серпня 2023 року житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не виконали належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 21 988,16 грн.

У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачі зобов`язані сплатити на користь ПрАТ «АК «Київводоканал», суму за несплату за користування послугами з водопостачання та водовідведення у розмірі 21 988,16 грн., 3 % річних у розмірі 849,20 грн та інфляційні втрати у розмірі 4 029,26 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується не в повній мірі, з огляду на наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком) та комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами).

Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача - є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

За змістом ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно.

Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглядав справу в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви було направлено відповідачам за адресою їх місця реєстрації: АДРЕСА_1 . Однак конверт з зазначеними документами повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с.41), що обмежило права відповідачів подати як докази на обґрунтування своїх заперечень проти позову, так і заяву про застосування строку позовної давності.

Колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені до відповідача ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідач ОСОБА_1 , звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, вказувала те, що позивач ПрАТ «АТ «Київводоканал» звернувся до суду з даним позов з пропуском строку позовної давності.

Перевіряючи доводи відповідача ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц викладено правову позицію, згідно якої відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 року (заява № 14448/88, § 33).

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України продовжувався.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що наслідки строку позовної давності застосовуються відносно тієї особи, яка їх заявляє.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що до вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведенння за період з 01 липня 2015 року по 01 березня 2017 року має бути застосовано наслідки пропуску строку позовної давності.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надаються позивачем, а відтак з останньої як солідарного боржника на користь ПрАТ «АТ «Київводоканал» підлягає стягненню заборгованість за період з березня 2017 року по 31 серпня 2023 року за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 21 309,17 грн.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, наданих позивачем у період з березня 2017 року по лютий 2022 року, 3% річних становить 596,86 грн, а інфляційні втрати - 2 755,34 грн.

При цьому, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 3% річних та інфляційні втрати не нараховувалися останнім з лютого 2022, тобто в період дії воєнного стану. Розмір нарахованої позивачем заборгованості не спростовано відповідачем.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вірно застосовано вимоги ст. 625 ЦК України з урахуванням постанови Кабінету Міністрів «Про деякі питання оплати житлово - комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 № 206, якою передбачено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» забороняється нарахування та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, колегія судів не приймає до уваги, оскільки зазначені доводи спростовуються матеріалами справи.

З огляду на вказане, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з центрального водопостачання та центрального водовідведення у розмірі станом на 23 лютого 2022 року в розмірі 21 348,36 грн, інфляційних втрат в розмірі 2 755,34 грн., 3% річних у розмірі 596,86 грн, а всього 24 700,56 грн.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн.

При подачі апеляційної скарги відповідачем було заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення, яке ухвалою Київського апеляційного суду від 07 березня 2024 задоволено.

Оскільки суд апеляційної інстанції визнав частково доведеними позовні вимоги ПрАТ «АТ «Київводоканал», а отже понесені витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (91,94%), а саме у розмірі 2 467,67 грн.

З огляду на відстрочення апеляційним судом відповідачу оплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 701,50 грн підлягає до стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 рокув частині задоволених позовних вимог приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 21 988,16 грн 3 % річних у розмірі 849,20 грн та інфляційні втрати у розмірі 4 029,26 грн, всього 26 866,62 грн, та витрати по оплаті судового збору у загальному розмірі 2 684 грн, по 894,66 грн з кожного скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , як солідарного боржника з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з центрального водопостачання та центрального водовідведення у розмірі21 348,36 грн, інфляційних втрат в розмірі 2 755,34 грн, 3% річних у розмірі 596,86 грн, а всього 24 700 (двадцять чотири тисячі сімсот) гривень 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» судовий збір у розмірі 2 467 (дві тисячі чотириста шістдесят сім) гривень 67 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 3 701 (три тисячі сімсот одну) гривень 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 13 травня 2024 року.

Головуючий Д.О. Таргоній

Судді С.А. Голуб

Т.А. Слюсар