МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"04" квітня 2024 р. Справа № 370/175/19

Макарівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Білоцької Л.В.,

із секретарем судового засідання Гребінською Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Макарів Київської області скаргу

ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чарупи О.А. в рамках виконавчого провадження № 63989454, де стягувачем є ОСОБА_2 , заінтересована особа Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі скаржник) звернувся до суду із скаргою, на дії державного виконавця Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чарупи О.А. в рамках виконавчого провадження № 63989454, де стягувачем є ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги зазначив наступне.

24 грудня 2020 року постановою державного виконавця Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чарупою О.А. відкрито виконавче провадження № 63989454 з виконання виконавчого листа виданого Макарівським районним судом Київської області у справі № 370/175/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування Макарівської районної державної адміністрації Київської області, про негайне відібрання дитини та повернення її матері.

Цього ж дня, державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Скаржник вважає, що вказані постанови винесені державним виконавцем з порушенням чинного законодавства та призводить до створення умов для порушення прав малолітньої дитини, а також його прав.

Постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не містить повного розрахунку сум з яких складаються мінімальні витрати виконавчого провадження. Також скаржник посилався на те, що державним виконавцем не обґрунтовано розмір мінімальних витрат, не надано кошторису зі змісту якого вбачається, що виставлені мінімальні витрати відповідають затвердженим витратам, а не є примхою самого державного виконавця, а також на несвоєчасність направлення йому постанов.

Скаржник просив суд: визнати незаконними дії державного виконавця Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чарупи О.А. по винесенню Постанови ВП № 63989454 від 24 грудня 2020 року про відкриття виконавчого провадження. Визнати незаконними дії державного виконавця Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чарупи О.А. по винесенню Постанови ВП № 63989454 від 24 грудня 2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Скасувати Постанову ВП № 63989454 від 24 грудня 2020 року про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чарупи О.А. Скасувати Постанову ВП № 63989454 від 24 грудня 2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження державного виконавця Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чарупи О.А. Зобов`язати державного виконавця Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чарупу О.А. усунути порушення прав боржника. Судові витрати покласти на Макарівський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до Розпорядження керівника апарату № 358 від 01.06.2023 року та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2023 року дану скаргу передано на розгляд судді Білоцькій Л.В.

Ухвалою суду від 07.09.2023 року залучено до участі у даній справі в якості заінтересованої особи Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Витребувано від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 63989454.

Ухвалою суду від 16.02.2024 року витребувано від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії усіх матеріалів виконавчого провадження № 63989454.

Розгляд скарги призначався неодноразово, черговий раз на 04.04.2024 року.

У судове засідання 04.04.2024 року скаржник та його представник не з`явилися.

Представник стягувача ОСОБА_4 згідно поданої заяви просила розглянути скаргу за її та стягувача відсутності, відмовити у задоволенні скарги.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, подав письмові пояснення щодо скарги, в яких просив відмовити у її задоволенні та розглянути скаргу за відсутності представника.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Постановою від 24 грудня 2020 року державного виконавця Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чарупою О.А. відкрито виконавче провадження ВП № 63989454 з виконання виконавчого листа № 370/175/19 виданого 14.12.2020 року Макарівським районним судом Київської області про відібрання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та повернення його матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 для проживання з нею (а.с. 134-135 том 2). Копія вказаної постанови сторонам виконавчого провадження надсилалася державним виконавцем, що слідує з супровідного листа від 24.12.2020 (а.с. 133 том 2).

Також, 24 грудня 2020 року державним виконавцем Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чарупою О.А. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 69 грн, загальна сума мінімальних витрат: 169,00 грн (а.с. 137-138 том 2). Копія вказаної постанови сторонам виконавчого провадження надсилалася державним виконавцем, що слідує з супровідного листа від 24.12.2020 (а.с. 136 том 2).

За перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на сьогоднішній день ВП № 63989454 перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Вирішуючи вимоги за скаргою, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено ст. 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону).

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VІІІ, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

В частині вимог щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 Закону №1404-VІІІ.

Згідно частини першої статті 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувана та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VIII передбачено перелік підстав, за наявності яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Відповідно до вимог статті 26 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина 3 статті 26 Закону №1404-VІІІ).

Згідно частин п`ятої та шостої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Враховуючи наведені у сукупності норми чинного законодавства, при вирішенні питання щодо відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен перевірити виконавчий документ на відповідність вимог статті 4 Закону №1404-VIII, дотримання строків та місця пред`явлення такого документа до виконання.

З наявних матеріалів виконавчого провадження ВП № 63989454 вбачається, що 23.12.2020, ОСОБА_3 звернулась до Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Макарівського районного суду Київської області від 14.12.2020 у справі № 370/175/19 про відібрання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та повернення його матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 для проживання з нею (а.с. 223 том 2).

Як вказала заінтересована особа в своїх письмових поясненнях, в додаток до заяви про відкриття виконавчого провадження від 23.12.2020 року стягувачем додано оригінал виконавчого листа від 14.12.2020 у справі № 370/175/19, копію якого подано до пояснень (а.с. 224 том 2).

Суд погоджується із доводами Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про те, що оскільки законодавчо передбачені підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання були відсутні та скаржником не надані, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 24.12.2020 ВП № 63989454 винесена у відповідності до вимог діючого законодавства України.

Водночас суд зазначає, що порушення державним виконавцем вимог Закону, щодо порядку та строків направлення постанови про відкриття виконавчого провадження сторонам, про які вказує скаржник, не спростовує правомірності її прийняття.

Таким чином, постанова про відкриття виконавчого провадження від 24.12.2020 ВП № 63989454 винесена державним виконавцем у відповідності до вимог законодавства та скасуванню не підлягає.

В частині вимог щодо оскарження постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою та другою статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (частина третя статті 42 Закону №1404-VIII).

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, з змінами і доповненнями, тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 512/5).

Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції № 512/5 фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції № 512/5 передбачено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

З огляду на вищевикладене, діючим законодавством України прямо зобов`язано державного виконавця прийняти постанову про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

При цьому суд зазначає, що порушення державним виконавцем вимог Закону, щодо порядку та строків направлення постанови про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження, про які вказує скаржник, не спростовує правомірності її прийняття.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження від 24.12.2020 ВП № 63989454 є законною та скасуванню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки оскаржувані рішення, дії були прийняті та вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено.

Керуючись ст. ст. 260-261, 353-355, 447-452 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чарупи О.А. в рамках виконавчого провадження № 63989454, де стягувачем є ОСОБА_2 , заінтересована особа Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, а у судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, чи розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені статтями 353-355 ЦПК України до Київського апеляційного суду.

Суддя Л.В. Білоцька