Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/2676/23
Провадження № 2/935/176/24
РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2024 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді Василенка Р.О., зі секретарем Криворучко Я.В., за участю: представника позивача адвоката Кушнірука В.М., представника відповідача адвоката Кушніренка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну спарву за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підриємця ОСОБА_2 про встановлення факту трудових відносин, стягнення заробітної плати та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Фізичної особи-підриємця ОСОБА_2 у якому просить суд: встановити факт трудових відносин між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ФОП ОСОБА_2 з 05 грудня 2022 року до 25 травня 2023 року; зобов`язати в ФОП ОСОБА_2 внести до трудової книги ОСОБА_1 відповідні записи; стягнути з ФОП ОСОБА_2 заробітну плату за період з 05 грудня 2022 року до 25 травня 2023 року у розмірі 85 000 грн..

В обґрунтування позову вказує, що 05 грудня 2022 року він був працевлаштований до відповідача водієм автомобіля. Перед допуском до роботи його повідомили, що він буде отримувати заробітну плату у розмірі 15 000 грн. щомісячно. Також йому пообіцяли, що його оформлять офіційно через трудову книжку, яку від нього отримав відповідач.

Пояснив, що він працював у відповідача водієм автомобіля і виконував обов`язки з перевезення вантажів по різних напрямках України. Вказує, що 25 травня 2023 року він почав вимагати у відповідача виплатити йому наявну заборгованість по заробітній платі за весь період його роботи з 05 грудня 2022 року до 25 травня 2023 року та показати трудову книжку із записом про його працевлаштування юридично та офіційно.

Однак відповідач йому повідомила, що якщо його не влаштовує робота без оформлення то він може вважати, що його звільнено. На його вимогу відповідач наказу про звільнення не надала та не провела розрахунку після такого звільнення вказавши, що він працював офіційно не працевлаштованим та повернула трудову книжку.

Таким чином вказує, що він не отримав коштів, які заробив, а також позбавлений права мати трудовий стаж строком більше 6 місяців, що в подальшому йому буде необхідно для виходу на пенсію. В добровільному порядку відповідач відмовляється внести відповідний запис та виплатити заборгованість, що за 6 місяців становить 85 000 грн., тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх трудових прав.

Відповідач у відзиві заперечив щодо задоволення позову у зв`язку з тим, що позивач ніколи не перебував у трудових відносинах з відповідачем, тому вимоги є необґрунтованим та безпідставними.

Вказує, що позивач не доводить жодним чином обставин щодо його прийняття на роботу та виконання ним трудових обов`язків на посаді водія. Зазначає, що дійсно у квітні 2022 року позивач звернувся до відповідача перебуваючи у трудових відносинах із іншим суб`єктом господарювання на посаді інструктора індивідуального навчання та шукав додатковий підробіток.

Після спроб позивача керувати великогабаритними вантажним транспортом позивач відмовився від прийняття на роботу, тому жодні трудові договори не укладалися, останній не допускався до виконання трудових обов`язків водія.

За надані ОСОБА_1 послуги із перевезень у відповідності до товарно-транспортних накладних відповідач здійснювала переказ коштів як винагороду. Тобто між сторонами були правовідносини цивільно-правового характеру, які не містять ознак постійних і стабільних відносин, як між працівником та роботодавцем. Встановлення факту трудових відносин пов`язано виключно із обставиною уникнення позивачем відповідальності за завдану шкоду, вчиненою ним дорожньо-транспортною пригодою, з метою перекласти відповідальність на відповідача.

Позивачем на надано доказів отримання ним від відповідача будь-яких коштів сплачених у якості заробітної плати, яку йому, за його твердженнями, було обіцяно у розмірі 15 000 грн. на місяць. Зазначає, що особливості посади водія передбачають надання не лише трудової книги роботодавцю, але і документи, що посвідчують право особи на керування транспортним засобом, медичний висновок про можливість ним виконувати трудові обов`язки, документ, що підтверджує відсутність трудових відносин із іншими особами. І лише після цього роботодавець має право укладати трудовий договір.

Однак ні позивачем ні відповідачем таких дій не було зроблено. Відповідач не отримував від позивача ні заяви про прийняття на роботу ні трудової книжки ні документів, що підтверджують стан здоров`я.

Представник позивача - адвокат Кушнірук В.М. у судовому засіданні позов підтримав із наведених у ньому підстав. Вказав, що відповідач намагається уникнути відповідальності та виконання своїх обов`язків як роботодавця, оскільки будь-яких доказів укладених договорів цивільно-правового характеру не надано. Позивач був працевлаштований відповідно до норм КЗпП.

Вказав, що ознаками трудових відносин є виконання працівником трудових функцій водія і така посада наявна у штаті відповідача як перевізника. Також ознакою трудових відносин є надання працівникові відповідних механізмів, так позивачу був наданий транспортний засіб на якому він здійснював свої трудові функції. Наявність у відповідача шести автомобілів та оформлення лише трьох водіїв по штату вказує на те, що відповідач не працевлаштовує всіх водіїв, які здійснюють трудові функції.

Надані відповідачем платіжні інструкції це є коштами на відрядження (під звіт) під час здійснення позивачем перевезень, які він витрачав на паливо для автомобіля, а також вирішення та облаштування житлово-побутових питань, тощо. До 5 грудня 2022 року позивач стажувався та проходив інструктаж у відповідача з приводу перевезень. Відповідач тривалий час обіцяла виплатити заробітну плату, однак цього не робила і позивач вірив та сподівався на її порядність, тому продовжував працювати.

Також зауважив, що позивач згоден на виплату на його користь наявну за 6 місяців заборгованіть по заробітній платі із розрахунків відповідача згідно штатного розпису та окладу, який визначено для водіїв, які працевлаштовані у відповідача, як суб`єкта господарювання.

Представник відповідача адвокат Кушніренко А.В. у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що будь-яких доказів того, що сторони перебували у трудових відносинах не надано. Ще до 5 грудня 2022 року та протягом певного періоду часу позивач надавав відповідачу послуги з перевезення та отримував за це кошти, які є винагородою за надання конкретних послуг. Будь-яких доказів щодо використання таких коштів під звіт не надано(квитанцій, чеків тощо).

На підприємстві є дійсно три штатні водії однак за ними закріплені конкретні авто, проведені інструктажі та медичні огляди. Позивач же надавав послуги із різних транспортних засобів, за ним не було закріплено, якесь конкретне авто, перевезення здійснювалися також із транспортного засобу, який належать іншій фізичній особі-підприємцю.

При цьому позивачем на надано доказів дотримання ним будь-якого графіку роботи, чи режиму роботи у відповідача. Невідомо яким чином позивач проживаючи у Хмельницькій області їздив на роботу. Дивним є та обставина, що позивач не звертався із приводу будь-якої заборгованості та працевлаштування протягом 6 місяців, а звернувся до суду лише після того як з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода та завдано матеріальних збитків транспортному засобу третьої особи. Тобто позивач звернувшись до суду із позовом про встановлення факту трудових відносин хоче перекласти відповідальність за завдані збитки на відповідача як нібито його роботодавця.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 з 01.06.2022 року до 05.12.2022 року працював на посаді інструктора індивідуального навчання водінню у ПП «Автошкола «Полонне-Гарант».

З 29 травня 2023 року прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортного засобу у ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 за № НОМЕР_2 (а.с. 12-20).

Записи щодо працевлаштування ОСОБА_1 у відповідача ФОП ОСОБА_2 у даній трудовій книжці відсутні.

У товарно-транспортних накладних від 30.01.2023 №72, 31.01.2023 №76, 01.02.2023 №77 вказано, що водієм ОСОБА_1 на автомобілі марки «РЕНО», д.н.з НОМЕР_3 з причіпом НОМЕР_4 , здійснювалися перевезення вантажу з с. Млини в м. Житомир, м. Любар, замовником був суб`єкт господарювання (ФОП ОСОБА_4 ,), а автомобільним перевізником вказано відповідача ФОП ОСОБА_2 (а.с. 21-23).

Згідно заявок-замовлення на перевезення вантажу укладених між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Свісс Кроно» від 24.10.2022 р., 27.10.2022 р., 31.10.2022 р., 01.11.2022 р., а також сформованих товарно-транспортних накладних при перевезені деревини автомобільним транспортом від 26.10.2022 р., 28.10.2022 р., 31.10.2022 р., 01.11.2022 р., слідує, що перевізником є ФОП ОСОБА_2 , водій - ОСОБА_1 , автомобілі: «Renault» д.н.з. НОМЕР_3 , «Renault» д.н.з. НОМЕР_5 , «Renault» НОМЕР_6 з причіпами, містяться відомості про прийнятий та відвантажений відповідний вантаж (а.с. 60-72).

Перевезення вантажу водієм ОСОБА_1 на замовлення ТОВ «ОДЕК» Україна для автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_2 підтверджується товарно-транспортними накладними від 12.12.2022 р., 04.04.2023 р., 29.04.2023 р., 01.05.2023 р.,05.05.2023 р.,06.05.2023 р., 10.05.2023 р., 11.05.2023 р., 12.05.2023 р.. (а.с.74-90)

Відповідно до платіжних інструкцій АТ КБ «ПриватБанк» наданих позивачем слідує, що відповідач ОСОБА_2 здійснювала перерахування коштів на рахунок отримувача ОСОБА_1 , а саме: 29.12.2022 року у розмірі 10 000 грн., 06.01.2023 року 7035,18 грн., 13.01.2023 року 3300 грн., 16.02.2023 року 8291,46 грн., 24.02.2023 року 5440 грн., 23.03.2023 року у розмірі 4221,11 грн., 08.04.2023 року 1306,53 грн., 14.04.2023 року 7400 грн.. Також перерахування коштів на рахунок позивача ОСОБА_1 здійснювалися платником ОСОБА_5 , а саме: 24.12.2022 року 3226,13 грн., 24.12.2022 року 3015,08 грн., 25.12.202 року 1608,04 грн., 22.01.2023 року 3115,58 грн., 29.01.2023 року 1507,54 грн., 14.03.2023 року у розмірі 5025,13 грн.

Відповідно до платіжних інструкцій АТ КБ «ПриватБанк» наданих відповідачем слідує, що відповідач ОСОБА_2 здійснювала перерахування коштів на рахунок отримувача ОСОБА_1 , а саме: 10.11.2022 року 7400 грн.,16.12.2022 року 5170 грн., 19.03.2023 року 2010,05 грн., 06.04.2023 року 4522,61 грн., 07.04.2023 рок 1507,54 грн., 20.04.2023 року 4700 грн., 24.04.2023 року у розмірі 502,51 грн., 27.04.2022 року у розмірі 7500 грн., 28.04.2023 у розмірі 2010,05 грн., 04.05.2023 року 2110,55 грн., 14.05.2024 року 7035,18 грн. (а.с. 97-108).

Згідно наказів про прийняття на роботу від 11.02.2022 р., 31.05.2022 р., 30.09.2022 р. відповідач ФОП ОСОБА_2 прийняла на посаду водіїв транспортних засобів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що відповідає кількості посад водіїв згідно штатного розпису ФОП ОСОБА_2 від 01.06.2022 та від 01.10.2022 року. Посадовий оклад водія становить 7 000 грн. (а.с. 126-131, 258).

Згідно довідки ФОП ОСОБА_2 від 08.04.2024 року слідує, що кошти отримані ОСОБА_1 , протягом 2022-2023 по бухгалтерії підприємства не були зафіксовані як кошти під звіт.

Зі змісту ухвали Полонського районного суду Хмельницької області від 09.08.2023 року у справі №681/858/23 слідує, що у провадженні Полонського районного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача - приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС", про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с 109).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень слідує, що ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2023 року провадження у справі №681/858/23 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у даній цивільній справі.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Таким чином трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Відповідно до частини третьої статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, цивільно-правовий договір це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання (отримання) певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Відповідно до ч. 1, 2, ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок прийняття на роботу встановлюється на конкретному підприємстві, в установі, організації правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу (за штатним розписом).

Слід звернути увагу на те, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. На працівника оформлюються облікові документи (особова картка за формою П-2, особова справа тощо), робиться відповідний запис у трудовій книжці.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Наявні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 складав заяву про прийняття його на роботу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на посаду водія автотранспортного засобу та надавав відповідачу трудову книжку та інші документи.

Не надано суду будь-яких доказів укладення з відповідачем трудового договору за яким позивач фактично працював у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 водієм вантажного автомобіля з 05 грудня 2022 року до 25 травня 2023 року.

Позивач, звертаючись з позовною заявою, самостійно вказував на те, що трудового договору з відповідачем він не укладав, проте його допустили до роботи та він надав трудову книжку відповідачу для внесення записів. Однак записів про прийнятя на роботу на підставі відповідного наказу надана трудова книга не містить. Заяв про прийняття на роботу позивач не писав, тобто фактично останній усвідомлював відсутність оформлення трудових відносин з відповідачем, а отже й погоджувався з цим.

Не можуть бути доказом факту укладання між позивачем та відповідачем саме трудового договору та виникнення у сторін правовідносин як між роботодавцем та працівником товарно-транспортні накладні, складені ФОП ОСОБА_4 , ТОВ «Свісс Кроно» , ТОВ «ОДЕК» Україна. Так, дати у які позивач здійснював перевезення вантажу для ФОП ОСОБА_2 охоплюють в тому числі період часу коли позивач перебував у трудових відносинах із іншим роботодавцем ПП «Автошкола «Полонне-Гарант», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача. При цьому ОСОБА_1 , в цей період часу та в подальшому отримував та продовжував отримувати від відповідача ФОП ОСОБА_2 кошти на його рахунок. Доказів того, що такі кошти використовувалися під звіт (для відрядження), а не як винагорода за надані ним послуги з перевезення, зокрема квитанцій на підтвердження купівлі палива, доказів витрат пов`язаних з проживанням, харчуванням, чи інших витрат пов`язаних із відрядженням позивача, як працівника ФОП ОСОБА_2 , не надано.

Зазначення в таких товарно-транспортних накладних даних про водія ОСОБА_1 , вантажоперевізника ФОП ОСОБА_2 та транспортний засіб не вказують на те, що такі перевезення є процесом організації трудової діяльності позивача, як працівника на посаді водія вантажного транспортного засобу. Позивачем не зазначено, яким чином він працював у відповідача, який мав графік роботи, які на нього окрім перевезень покладалися функції як водія.

Отримані на рахунок позивача кошти від відповідача вже після звільнення ОСОБА_1 з його останнього місця роботи у ПП «Автошкола «Полонне-Гарант» та продовження здійснення ОСОБА_1 перевезень для ФОП ОСОБА_2 не вказують на виникнення трудових відносин між сторонами. Адже позивач міг продовжувати надавати такі послуги без укладення трудового договору. Інших доказів, які б вказували не те, що між сторонами погоджувався грошовий розмір виплати позивачу заробітної плати у сумі 15 000 грн. на місяць чи іншому розмірі не надано.

Окрім того судом у судовому засіданні встановлено, що дорожньо-транспортна пригода за участю позивача, як винуватця ДТП, мала місце у період часу, за який позивач і просить встановити факт трудових відносин з відповідачем.

Зі змісту ст.1172, 1192 ЦК України слідує, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом

Таким чином за шкоду заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Так, у провадженні Полонського районного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа №681/858/23 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача - приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС", про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто позивачем на підтвердження своїх вимог про визнання факту існування між ним та відповідачем трудових відносин у період з 05 грудня 2022 року до 25 травня 2023 року не надано достатніх доказів щодо допущення його до роботи як працівника, виконання трудової функції та обсягу робіт у зазначений ним час. Будь-яких інших доказів того, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем у матеріалах справи не має, тому така вимога не підлягає задоволенню.

Оскільки правові підстави для задоволення позовної вимоги про встановлення факту трудових відносин ОСОБА_1 та Фізичної особи-підриємця ОСОБА_2 з 05 грудня 2022 року до 25 травня 2023 року відсутні, а позовні вимоги про стягнення заробітної плати за вказаний період та зобов`язання внести записи до трудової книги є похідними, тому вони також не підлягають задоволенню.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України та висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають.

На підставі викладеного вище і керуючись ст.ст.12,13,76-89,141,259,263-265,354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підриємця ОСОБА_2 про встановлення факту трудових відносин з 05 грудня 2022 року до 25 травня 2023 року стягнення заробітної плати за вказаний період та зобов`язання внести записи до трудової книги, -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

Відповідач: Фізична особа-підриємець ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 . Повне судове ріення складено 06.05.2024 року.

Повне судове рішення складено 06.05.2024 року.

Суддя Роман ВАСИЛЕНКО