Справа № 191/4781/23
Провадження № 2/191/1391/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участі секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

26.10.2023 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» про стягнення заборгованості за кредитним договором №863105054 в розмірі 20611,16 грн. та за кредитним договором №2562002 в розмірі 1877,58 грн. обґрунтовані наступним.

30.10.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 863105054.

28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

31.12.2020 року додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 166 від 28.12.2021 року до договору факторингу №28/1118-0 укладеного між TOB «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 863105054.

20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 611,16 грн., з яких 5 000,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу, 15 611,16 грн.- сума заборгованості по відсоткам.

Крім того, 09 листопада 2021р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІС «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2562002.

17.05.2023 року між TOB «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №17052023, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 19.07.2023 року до договору факторингу №19072023 від 19.07.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 1 877,58 грн., з яких 600,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1 277,58 грн. - сума заборгованості за процентами.

Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК"ЄАПБ" за вказаними кредитними договорами.

Ухвалою суду від 09.11.2023 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

19.03.2024 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона жодним чином не висловила заперечень щодо укладення нею кредитних договорів №863105054 від 30.10.2021 року та № 2562002 від 09.11.2021 року, однак, зазначила, що позивачем не доведено перехід до нього права вимоги за договором укладеним між нею та ТОВ «Манівео швидка допомога» №863105054 від 30.10.2021 року.

04.04.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, в якому були зазначенні ті ж самі обставини та посилання на ті ж докази, що і в позові.

У сьогоднішнє судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача у відповіді на відзив просив розгляд справи проводити за його відсутності та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, відповідач у відзиві на позовну заяву просила справу розглядати за її відсутності та у задоволені позову відмовити.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Крім того, згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За вимогами ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч.1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Судом установлено, що 30.10.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №863105054, відповідно до якого товариство надає клієнту кредит у вигляді кредитної лінії, перший транш якої становить 4600,00 грн., який має бути повернений до 23.11.2021 року (п.1.3 договору).

Відповідач у своєму відзиві не заперечувала укладення вказаного договору і отримання нею кредитних коштів.

У той же час, з позову вбачається, що 28.11.2018 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (фактор) та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (клієнт) був укладений договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, визначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Однак, матеріали справи не містять ні вказаного договору факторингу №28/1118-01, ні відповідного реєстру боржників до нього. Натомість до позову долучена копія додаткової угоди №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеної 31.12.2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (фактор) та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (клієнт), якою договір факторингу №28/1118-01 було викладено в новій редакції.

Тобто після укладення зазначеного договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та додаткової угоди до нього від 31.12.2020 року, 30.10.2021 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» уклало з відповідачем ОСОБА_1 кредитний договір №863105054.

20.10.2022 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (фактор) та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (клієнт) було укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого клієнт ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступив, а фактор ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право вимоги до боржників первісного кредитора, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.

Отже, судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений 30.10.2021 року, тобто після укладення 28.11.2018 року договору факторингу та 31.12.2020 року додаткової угоди до нього між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».

Іншими словами на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 р. боргові зобов`язання за кредитним договором від 30.10.2021 року ще навіть не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору.

Також з матеріалів справи вбачається, що інформація про відповідача, як боржника у реєстрі прав вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року взагалі суду надана не була, очевидно через те, що на той час ще не існувало самого кредитного договору від 30.10.2021 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статей 77, 78 ЦПК України, на підтвердження тієї обставини, що первісний кредитор ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило право вимоги за кредитним договором №863105054 від 30.10.2021 року на користь ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС", а тому відсутні підстави вважати, що позивач, як черговий правонаступник кредитора, набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №863105054 не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю.

Стосовно позовних вимог в частині, що стосуються стягнення за кредитним договором №2562002 зазначає наступне.

Судом встановлено, що 09.11.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2562002, відповідно до якого товариство зобов`язувалося надати клієнту грошові кошти в сумі 600,00 грн. строком на 27 днів (п.1.3 договору) зі стандартною процентною ставкою в розмірі 1,99% в день (п.1.4.1 договору).

Також пунктом 1.6 вказаного договору визначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 922,38 грн. як за стандартною ставкою, так і за зниженою ставкою.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту, підписаного 09.11.2021 року відповідачем, сума кредиту визначена в розмірі 600,00 грн., процентна ставка в розмірі 726,35% річних або 1,99% в день, загальні витрати за кредитом 322,38, а загальна вартість кредиту- 922,38 грн.

19.07.2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ « ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №19072023, відповідно до умов якого, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

У витягу з реєстру боржників до договору факторингу №19072023 від 19.07.2023 року, вказана сума заборгованості ОСОБА_1 в розмірі 1877,58 грн., з яких 600,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 1277,58 грн. - сума заборгованості за відсотками.

У той же час позивачем не надано самого розрахунку заборгованості, з якого б можна було встановити за який період нараховувались проценти, адже сума заборгованості за процентами, що зазначена у витягу з реєстру боржників та в позові значно відрізняється від тієї суми (322,38 грн.), що вказана у кредитному договорі і паспорті споживчого кредиту.

Тому судом було здійснено розрахунок самостійно, виходячи з суми кредиту в розмірі 600,00 грн., строку дії договору в 27 днів та розміру відсотків в день 1,99% (1,99 % від 600,00 грн. це 11,94 грн. за день, а за 27 днів це 322,38 грн.).

З матеріалів справи вбачається і відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечується, вона отримала у ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» кредит у сумі 600,00 грн., суму якого вчасно не повернула, а тому з неї на користь правонаступника кредитора ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» належить стягнути заборгованість в розмірі 922,38 грн., яка складається з: 600,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 322,38 грн. - сума заборгованості за відсотками (1,99% в день) за період з 09.11.2021 року по 05.12.2021 року (в межах строку дії договору).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №2562002 підлягають частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення на його користь витрат по сплаті судового збору суд зазначає, що у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат по сплаті судового збору з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 110,08 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, р/р НОМЕР_2 в АТ «Таскомбанк») суму заборгованості за кредитним договором №2562002 у розмірі 922,38 грн., а також в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 110,08 грн., а всього 1032 (одну тисячу тридцять дві) грн. 46 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 13.05.2024 року.

Суддя О.І. Окладнікова