Номер провадження 2-др/754/46/24
Справа №754/9650/23
29 квітня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді: Сенюти В.О.,
при секретарі: Довгань Г.А. ,
представника позивача: Сологуб С.А.
відповідача: ОСОБА_2 ,
представник відповідача: ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Сологуб Сергія Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору: П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, -
Представник позивача звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення.
Подану заяву обґрунтовує тим, що 27.02.2024 Деснянським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги, проте вказаним рішення не вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Сторона позивача разом із позовною заявою подала докази на підтвердження понесених витрат на правничу правову допомогу у розмірі 7000 грн. та судовий збір, які просила стягнути з відповідача на користь позивача.
В судовому засіданні представник позивача подану заяву підтримав, просив задовольнити.
Представник відповідача проти задоволення заяви заперечувала, вказала, що відповідач не вчиняла жодних дій, які б свідчили про не визнання нею або оспорення прав позивача на частину квартиру. Судові витрати, які поніс позивач при розгляді даної справи жодним чином не пов`язані із діями відповідача, і жодних перешкод у реалізації права на спадкування відповідач не чинить.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у заяві, що надійшла на адресу суду, просив проводити розгляд заяви у відсутність останнього та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27.02.2024 ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора. Визнано право власності ОСОБА_4 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 14.07.2023, позивачем сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Згідно платіжної інструкції № 0.0.. від 27.07.2023 позивачем сплачено судовий збір у сумі 3389,65 грн.

Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті та у відзиві не заперечувала право власності позивача на частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , позов в цій частині визнавала, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір», суд приходить до висновку про те, що судовий збір у розмірі 2231,63 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а 50 % судового збору в сумі 536,80 грн., сплаченого при подачу позову до суду відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 14.07.2023 та 1694,83 грн. згідно платіжної інструкції № 0.0.7.1 від 27.07.2023 підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Разом з тим, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Суд при ухваленні додаткового рішення враховує правову позицію, висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Згідно з висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 слідує, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги ( договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

В питанні критеріїв виснувала Велика палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15ц. Суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Також в питанні надання доказів правомірності надання правової допомоги, варта уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги ( договору, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтам тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Представник позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. надав договір про надання професійної правничої допомоги від 31.05.2023, акт здачі - приймання виконаних робіт від 17.07.2023 щодо надання правничої допомоги згідно адвокатських послуг згідно договору від 31.05.2023, ордер.

Відповідно до п. 4.1 договору про надання професійної правничої допомоги від 31.05.2023 укладений між позивачем ОСОБА_4 та адвокатом Сологуб С.А. оплата за цим договором здійснюється за домовленістю сторін.

Згідно п. 2 акту здачі - приймання виконаних робіт від 17.07.2023 щодо надання правничої допомоги згідно адвокатських послуг згідно договору від 31.05.2023 загальна вартість виконаних робіт склала 7000 грн.

Відповідно до п. 3 акту здачі - приймання виконаних робіт від 17.07.2023 щодо надання правничої допомоги згідно адвокатських послуг згідно договору від 31.05.2023 позивач передав, а адвокат прийняв 7000,00 грн.

Разом з тим у позовній заяві від 17.07.2023 представник позивача вказав, що позивач сплатив адвокату 10000,00 грн., таким чином має місце розбіжність у сумі вартості витрат на професійну правничу допомогу, при цьому за відсутності документів фінансової звітності суд позбавлений можливості встановити дійсну вартість сплачених позивачем адвокатських послуг.

Наданий стороною позивача акт здачі - приймання виконаних робіт від 17.07.2023 щодо надання правничої допомоги згідно адвокатських послуг згідно договору від 31.05.2023, не містить інформації щодо обсягу витраченого часу на виконання дій вказаних в акті.

Крім того, витрати позивача у розмірі 2000,00 грн. на підготовку та направлення відповідачу вимоги адвоката про надання документів на спадкове майно, суд до уваги не приймає, оскільки вказана вимога направлена представником позивача 31.05.2023 на адресу відповідача - АДРЕСА_1 , в той час як відповідач з 18.10.2021 за вказаною адресою не зареєстрована та не проживає (а.с.10-11, 18).

На підставі викладеного вище, приймаючи до уваги правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та враховуючи відсутність у тексті договору про надання професійної правничої допомоги від 31.05.2023 таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 270 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі № 754/9650/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору: П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у вигляді половини сплаченого судового збору у розмірі 2231,63 грн.

Повернути ОСОБА_4 з державного бюджету 50 відсотків судового збору в сумі 536,80 грн., сплаченого при подачі позову відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 14.07.2023 та 1694,83 грн., сплаченого відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 27.07.2023.

В іншій частині заяви - відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Повний текст додаткового рішення складено - 09 травня 2024 року.

Суддя В.О.Сенюта