ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1702/24 Справа № 204/6859/23 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року в цивільній справі номер 204/6859/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Держави України в особі Національної поліції України відділення поліції №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконному діями органів досудового слідства, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Держави України в особі Національної поліції України відділення поліції №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконному діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 та 28 вересня 2021 року ним, до відділення поліції №6 Дніпровського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області та до Кіберполіції Національної поліції України була подана заява про вчинення кримінального правопорушення. Посадовими особами відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області інформацію по заяві не внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, чим було порушено порядок, який встановлений нормами КПК України. В зв`язку з бездіяльністю слідчого щодо невнесення даних до реєстру досудових розслідувань та початком розслідування позивач звернувся до слідчого судді. Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду від 07 грудня 2021 року (справа №204/9255/21) зобов`язано внести дані до реєстру досудових розслідувань. Постановою дізнавача СД ВП №6 ДРУП ГУ НП в Дніпропетровській області від 30.12.2021 року кримінальне провадження №0000778 від 21.12.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, закрито. Позивач оскаржив постанову до слідчого судді. Ухвалою від 24 січня 2022 року в справі №204/347/22 слідчий суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська скаргу ОСОБА_1 на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження задовольнив частково. Постанову дізнавача СД ВП №6 ДРУП ГУ НП в Дніпропетровській області від 30.12.2021 року про закриття кримінального провадження №0000778 від 21.12.2021 року скасовано. Зобов`язано уповноважену особу СД ВП №6 ДРУП ГУ НП в Дніпропетровській області відновити та провести досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000778, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.12.2021 року. Звертаючись з роз`ясненням щодо стану розслідування справи та ознайомленням зі справою, позивач встановив, що не було проведено будь-яких слідчих дій. Неодноразово він звертався з заявами та клопотаннями до відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області та витрачений час були марними. Моральну шкоду аргументував тим, що ніяких дій слідчими не проведено, він відчував роздратування, пригнічення, втратив сон та сподівання на безпечне життя в державі. Знаходився в стресовому та знервованому стані. Наголошував та довідався з ЗМІ, що в іншій значній кількості злочинів розслідування кримінальних проваджень здійснювалось швидко та в розумні терміни. Спостерігаючи як реформували Національну поліцію України, про що неодноразово висвітлювалось в засобах масової інформації за участі керівництва країни виступами Кличко в кашкеті НПУ, Авакова та інших сподівався та мав легітимні очікування та сподівання, що реформована поліція буде стояти на охороні законних інтересів, безпеки громадян України. Кожне звернення до установ НПУ засмучує та викликає тривогу за правоохоронну діяльність в країні. Внаслідок нездійснення правоохоронними органами втратив віру у законність та справедливість державної влади, що викликало глибокі душевні страждання і психологічний шок, розчарування та відчуття несправедливості, які позивач відчуває до цього часу.

Позивач просив суд стягнути у відшкодування спричиненої моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн за рахунок державного бюджету України.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Держави України в особі Національної поліції України відділення поліції №6 Дніпровського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконному діями органів досудового слідства, прокуратури і суду задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 відшкодування з моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2023 у справі №204/6859/23 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У рішенні не наведено фактичних обставин та не доведено спричинення моральної шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками, а також не наведено, з яких саме міркувань суд виходив, визначаючи відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн, якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується.

Так, 16.09.2021 року до відділення поліції №6 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_1 від 11.09.2021 року про те, що невідома особа під приводом продажу автомобільних запчастин у Інтернет мережі «OLX» шахрайським шляхом заволоділа його грошовими коштами у сумі 3200,00 грн, які він перерахував за оплату товару на банківський картковий рахунок НОМЕР_1 . 17.09.2021 року, вказану заяву ОСОБА_1 зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) відділення поліції №6 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області за №20797. Заявник ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд його заяви. Станом на 27.07.2023 року процесуальне рішення у кримінальному провадженні не прийнято, досудове розслідування триває.

Вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн є недоведеними, оскільки ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи органу державної влади, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Факт неефективного досудового розслідування не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і сам по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив, відхилити апеляційну скаргу як необґрунтовану, залишити в силі рішення суду першої інстанції в справі №204/6859/23 як таке, що ухвалено на підставі норм закону та з урахуванням практики Верховного Суду та ЄСПЛ.

Протягом 2021-2023 років слідчі неодноразово закривали кримінальне провадження, не здійснили необхідних слідчих дій та фактично ігнорували клопотання заявника. Постанова про закриття кримінального провадження була скасована ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, а також судовими рішеннями визнано бездіяльність працівників правоохоронних органів.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до відділення поліції №6 Дніпровського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області з заявами і клопотаннями про проведення слідчих дій, на яких і наголошував слідчий суддя, нічого складного немає в тому щоб отримати окремий доступ до рахунків, на які він перераховував кошти, встановити особу, допитати та провести наступні слідчі дії.

Слідчим відділення поліції №6 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області змарнований час, нічого не зроблено та пропущені строки, визначені КПК.

Десятки разів звертаючись до відділення поліції №6 Дніпровського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області та здійснюючи свій захист в суді від бездіяльності правоохоронних органів, він отримав не тільки моральну шкоду а шок від ставлення правоохоронних органів до його справи.

Представник відповідача, звертаючись з апеляційною скаргою, не взяв до уваги правові позиції викладені в наближених постановах Верховного Суду, а саме від 29 червня 2023 року по справі №461/4613/21, де викладено: «Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування в частині невиконання своїх службових обов`язків, а тому відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України».

У постанові від 22 грудня 2023 року в справі №639/6667/21 Верховний Суд зазначав, що обставина протиправності діянь слідчих та/або прокурорів не підлягає обов`язковому встановленню в окремому судовому рішенні. Правовідносини в цій справі виникли з факту завдання шкоди. Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд при розгляді цивільної справи самостійно встановлює наявність чи відсутність підстав для відшкодування немайнової шкоди при оцінці наданих сторонами доказів.

Тривалість розшуку дозволяє зловмисникам приховати докази злочину, уникнути покарання та продовжувати здійснювати подібні злочини.

Внаслідок тотального ігнорування прав ОСОБА_1 правоохоронними органами позивач втрачає віру у законність та справедливість державної влади, що викликає в нього глибокі душевні страждання і психологічний шок, розчарування та відчуття несправедливості, які він відчуває систематично до цього часу через бездіяльність розслідуванні кримінального провадження №0000778.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що листом Департаменту кіберполіції Національної поліції України від 13.09.2021 року направлено начальникові ВП№6 Дніпровського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області матеріали ЄО №4142 від 13.09.2021 року за заявою ОСОБА_1 для прийняття процесуального рішення (а.с. 3).

Листами посадових осіб відділення поліції №6 Дніпровського районного управління поліції №436/2491 від 18.10.2021 року, №456/0-2від 19.03.2023 року повідомлено ОСОБА_1 про розгляд його заяви (а.с. 4-4зв, 12).

Відповідно до висновку про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини, зазначено, що в ході проведення перевірки було встановлено, що факти, які викладені в повідомленні не відносяться до компетенції та розгляду Національної поліції України (а.с. 5).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2021 року у справі №204/9255/21 задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявами ОСОБА_1 від 11.09.2021 року, яка зареєстрована 16.09.2021 року та 28.09.2021 року (6-6зв).

21.12.2021 року до ЄРДР за №0000778 внесено відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинення злочину з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ст. 190 ч. 1 КК України (а.с. 7).

Постановою від 30.12.2021 року закрито кримінальне провадження №0000778 від 21.12.2021 року (а.с. 9-14).

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2022 року у справі №204/347/22 скасовано постанову дізнавача СД ВП №6 ДРУП ГУ НП в Дніпропетровській області від 30.12.2021 року про закриття кримінального провадження №0000778 від 21.12.2021 року (а.с. 9-10).

23.02.2022 року постановою дізнавача СД ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області залучено ОСОБА_1 до кримінального провадження № 0000778 як потерпілого (а.с. 11).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування.

Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, швидкість розслідування та незалежність слідства.

Згідно з частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування, викладені також у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №585/724/19 (провадження №61-18673св19), від 23 вересня 2020 року у справі №638/14007/17 (провадження №61-3288св19), від 24 березня 2020 року у справі №818/607/17 (провадження №К/9901/17533/18).

У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №362/15/16-ц (провадження №61-5805св20) зазначено, що згідно з частиною першою 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№2, Philis v. Greece), заява №19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови […].

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Судом встановлено, що листом Департаменту кіберполіції Національної поліції України від 13.09.2021 року направлено начальникові ВП№6 Дніпровського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області матеріали ЄО №4142 від 13.09.2021 року за заявою ОСОБА_1 для прийняття процесуального рішення.

Відповідно до висновку про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини, зазначено, що в ході проведення перевірки було встановлено, що факти, які викладені в повідомленні, не відносяться до компетенції та розгляду Національної поліції України.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2021 року у справі №204/9255/21 задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявами ОСОБА_1 від 11.09.2021 року, яка зареєстрована 16.09.2021 року та 28.09.2021 року.

21.12.2021 року до ЄРДР за №0000778 внесено відомості за заявою ОСОБА_1 від 11.09.2021 року про вчинення злочину.

Постановою дізнавача СД ВП №6 ДРУП ГУ НП в Дніпропетровській області від 30.12.2021 року закрито кримінальне провадження №0000778 від 21.12.2021 року.

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2022 року у справі №204/347/22 скасовано постанову дізнавача СД ВП №6 ДРУП ГУ НП в Дніпропетровській області від 30.12.2021 року про закриття кримінального провадження №0000778 від 21.12.2021 року.

23.02.2022 року постановою дізнавача СД ВП №6 ДРУП ГУ НП в Дніпропетровській області залучено ОСОБА_1 до кримінального провадження №0000778 як потерпілого.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що станом на 27.07.2023 року процесуальне рішення у кримінальному провадженні не прийнято, досудове розслідування триває, і цього не заперечує відповідач.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , зокрема, обґрунтовував свої вимоги неефективністю та надмірною тривалістю здійснення кримінального провадження, в якому він є потерпілим, внаслідок чого винна особа не була притягнута до кримінальної відповідальності.

Позивач, на протязі двох років, неодноразово звертався з клопотаннями до слідчого, вимушений був неодноразово звертатись до слідчого судді зі скаргам, які були задоволені, та визнано бездіяльність слідчих, свідчить про неефективність досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини зауважив що, держава не завжди може запобігти злочину, але завжди відповідальна за його розслідування «Тершана проти Албанії» (заява № 48756/14) 04. 08.2020 року.

Факт відсутності проведення будь-якого розслідування на протязі майже 2-х років не заперечується відповідачами та підтверджений доказами, долученими до матеріалів справи, ухвалами слідчого судді в справах №204/347/22, №204/9255/21.

Відтак, враховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши всі обставини справи, також значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість отримання його грошових коштів та стрес у зв`язку з тривалим часом розгляду його заяви про вчинення злочину, дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що позивачу була спричинена моральна шкода, та визначив розмір її компенсації в сумі 10000,00 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області залишити без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: