Справа № 307/2008/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 травня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2023 року у складі судді Чопик В.В., у справі за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив :

У травні 2023 року акціонерне товариство «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги (далі - Договір), відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами.

Відповідно до Договору та чинного законодавства Покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Згідно вищезазначеного Договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 340/2007 від 11.12.2007 року, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою - громадянином(кою) України яким (якою) - ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Альфа-Банк», правонаступник АТ «Альфа-Банк». Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним договором про іпотечний кредит належать АТ «Альфа-Банк» .

11.12.2007 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізична особа - громадянин України, яким є - ОСОБА_1 , уклали договір про іпотечний кредит № 340/2007.

Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Банк зобов`язується надати Боржнику (за договором про іпотечний кредит - позичальникові) кредит у сумі 35000,00 дол. США, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором 4 іпотечний кредит. 12.08.2022 року позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції.

30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, і містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачеві кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором. У зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку по сплаті кредиту, у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2016 року стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерної товариства «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 383 711,21 грн. та 3 654,00 грн. судових витрат.

Таким чином, в результаті невиконання умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 23.02.2022 року становить - 462 151,99 грн., та складається з: сума заборгованості за ставкою 14% на кредитну заборгованість по тілу кредиту |241094,75 грн.; сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість по відсотках та пені 4 949,27 грн.; сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість по тілу кредиту 197 429,12 грн.; сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість відсотках та пені 18 678,86 грн.

За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь - акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість розраховану на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 340/2007 від 11.12.2007 року, яка становить у розмірі 462 151,99 грн. та складається з наступного: сума заборгованості за ставкою 14 % на кредитну заборгованість по тілу кредиту 241 094,75 грн.; сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість по відсотках та пені 4 949,27 грн.; сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість по тілу кредиту 197 429,12 грн.: сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість по відсотках та пені 18 678,86 грн. та судові витрати в розмірі 6932,28 грн.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2023 року позовні вимоги акціонерного товариства «Сенс Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість розраховану на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 340/2007 від 11.12.2007 року в сумі 176606,1 грн., з яких: сума заборгованості за ставкою 14% на кредитну заборгованість по тілу кредиту 83967,89 грн.; сума за ставкою 3 % річних 1659,1; сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість по кредиту 83694,48 грн.; сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість по відсоткам та пені 7284,63 грн. та витрати по оплаті судового збору у сумі 1766,1 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення в частині відмовлених позовних вимог та прийняти в цій частині рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в частині задоволених позовних вимог залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції задовольняючи частково заявлений позов помилково дійшов висновків щодо пропущення позивачем строків повної давності за період з 12.03.2017року по 24.05.2020року та неправомірно в цій частині відмовив у заявленому позові.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково заявлений позов, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення з відповідача боргу на підставі ст. 625 ЦК України за період по 24.05.2020 року у зв`язку з пропущенням позивачем строків позовної давності.

З такими висновками суду не погоджується колегія суддів, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги (далі - Договір), відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Відповідно до Договору та чинного законодавства Покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій.

Згідно вищезазначеного Договору відбулося відступлення Права вимоги за кредитним договором № 340/2007 від 11.12.2007 року, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою - громадянином України яким є ОСОБА_1 , на користь ПАТ Альфа-Банк, правонаступник АТ «Альфа-Банк».

Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним договором про іпотечний кредит належать АТ "Альфа-Банк" .

11.12.2007 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізична особа - громадянин України ОСОБА_1 уклали договір про іпотечний кредит № 340/2007, відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати Боржнику (за договором про іпотечний кредит - позичальникові) кредит у сумі 35 000,00 дол.США, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором про іпотечний кредит.

12.08.2022 року позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін) Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, і містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2016 року стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерної товариства «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 383 711,21 грн. та 3 654,00 грн. судових витрат.

Відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У ч.5 ст.11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) викладено висновки щодо застосування положень ст 625 ЦК України. Вказано, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошові зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договором, невиконання якого зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того, правовий аналіз норм ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Окільки відповідач не виконує своє зобов`язання за договором, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Відповідно до п. 6.4 кредитного договору у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти у розмірі 14% річних від простроченої суми згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України

Згідно розрахунку заборгованості AT «Сенс Банк», яка розрахована на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, така станом на 23.02.2022 р. складає 462 151,99 грн., з яких: сума заборгованості за ставкою 14% на кредитну заборгованість по тілу кредиту 241 094,75 грн.: сума за ставкою 3 % річних 4949,27 грн.; сума заборгованості за інфляційними втратами на кредитну заборгованість по кредиту 197429,12 грн; сума заборгованості за інфляційними втратами на кредитну заборгованість по відсоткам та пені 18678,86 грн.

Відповідач в суді першої інстанції не оспорив вказаний розрахунок заборгованості, однак зазначив, що оскільки позов до суду поданий 24.05.2023 року, то розрахунок сум для нарахування відповідальності за ст. 625 ЦК України повинен бути зроблений тільки до заборгованості, яка була наявна після 25.05.2020 року, та просив застосувати позовну давність.

Задовольняючи частково заявлений позов, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення з відповідача боргу на підставі ст. 625 ЦК України за період по 24.05.2020 року у зв`язку з пропущенням позивачем строків позовної давності.

Однак, з такими доводами позивача і висновками суду не погоджується колегія суддів.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту вищенаведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 (зі змінами і доповненнями) «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року встановлено на усій території України карантин, який в подальшому неодноразово був продовжений відповідними постановами Кабінету Міністрів України та тривав до 30 червня 2023 року .

02.04.2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

15.03.2022 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України був доповнений пунктами 18 та 19, якими передбачено: що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем); у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Оскільки Відповідач не виконує грошове зобов`язання, що виникло з рішення суду від 17.08.2016 року, яке набрало законної сили 06.09.2016 року, строки позовної давності продовжено на строк дії карантину і такі позивачами не пропущено, а тому наявні підстави цивільно-правової відповідальності відповідача, передбаченої статтею 625 цього Кодексу, за весь період прострочення включно по 23.02.2022 року.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини справи та вимоги закону і дійшов помилкових висновків про пропущення позивачем строків позовної давності та часткового задоволення заявленого позову.

Відповідно до п.1 п.4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а заявлений позов повному задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем за подання позову та апеляційної скарги сплачено судовий збір у загальному розмірі 17 330,71 грн., дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2023 року змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

Позов акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (МФО 300346, , п/р № НОМЕР_2 , за прострочення грошового зобов`язання за кредитним договором № 340/2007 від 11.12.2007 року 462 151 (чотириста шістдесят дві тисячі сто п`ятдесят одну) гривню 99 (дев`яносто дев`ять) копійок, з яких: 241 094,75 грн. сума розрахована за ставкою 14% на заборгованість по тілу кредиту; 4 949,27 грн. сума розрахована за ставкою 3% на заборгованість по відсотках та пені; 197 429,12 грн. сума за інфляційними втратами на заборгованість по тілу кредиту; 18 678, 86 грн. сума за інфляційними втратами на заборгованість по відсотках та пені.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», МФО 300346, , п/р № НОМЕР_2 , витрати по оплаті судового збору у сумі 17 330, 71 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 травня 2024 року .

Головуючий :

Судді: