1Справа № 335/1484/24 2/335/1281/2024
29 квітня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючої судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Філатової О.О.,
представника позивача адвоката Кара Ю.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції, трьох відсотків річних та процентів за користування коштами,
07.02.2024 року в провадження Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції, трьох відсотків річних та процентів за користування коштами.
Позовні вимоги обґрунтував наступним.
У зв`язку з неналежним виконанням ухвали суду від 23.11.2016 року, а саме до березня 2019 року, та з вказаного часу утворилась заборгованість, у зв`язку з чим у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, індексу інфляції, трьох відсотків річних від простроченої суми.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2021 року по справі № 335/8145/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, індексу інфляції, трьох відсотків річних від простроченої суми - задоволені частково.
Заочне рішення набрало законної сили 28.05.2021 року та було пред`явлено до виконання.
16.06.2021 року Лівобережному відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 по виконанню виконавчого листа по справі № 335/8145/20 виданого 14.06.2021 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя.
Позивач зазначає, що станом на 20.12.2023 року виконавче провадження не завершено, державним виконавцем здійснюються заходи примусового виконання рішень.
Факт одержання відповідачкою грошей та факт їх неповернення підтверджується тим, що оригінал розписки знаходиться у позивача, а також довідкою державного виконавця про наявність невиконаного рішення суду про стягнення боргу, отже заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими.
Ухвалою суду від 20.02.2024 року, відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду у спрощеному провадженні з викликом сторін.
Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.
Позивач та представник позивача адвокат Кара Ю.М., яка діє на підставі Доручення про надання безоплатної правої допомоги від 28.12.2023 року № 1585, під час розгляду справи позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, з підстав та мотивів викладених у позові, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Заяв з проханням розглядати справи без її участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надала. Відзив на позовну заяву від неї не надходив.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки позивача та її представника щодо заочного розгляду справи, викладеної у судовому засіданні, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення, про що 29.04.2024 року була постановлена ухвала суду.
Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
У зв`язку з неналежним виконанням ухвали суду від 23.11.2016 року, а саме до березня 2019 року, та з вказаного часу утворилась заборгованість, у зв`язку з чим у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, індексу інфляції, трьох відсотків річних від простроченої суми.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2021 року по справі № 335/8145/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, індексу інфляції, трьох відсотків річних від простроченої суми - задоволені частково.
Заочне рішення набрало законної сили 28.05.2021 року та було пред`явлено до виконання.
16.06.2021 року старшим державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Замула М.П. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 по виконанню виконавчого листа по справі № 335/8145/20 виданого 14.06.2021 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 та ч.5ст. 11 Цивільного кодексу Україницивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.
Отже, за приписом частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду.
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобов`язання.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, якщо певне зобов`язання згідно з рішенням суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.
Отже, відсутність реального виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Тобто, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Оскільки боргові зобов`язання відповідача виникли з судового рішення, за яким борг стягнуто у гривні, слід стягнути з ОСОБА_2 інфляційні нарахування за час прострочення.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
В зазначений позивачем період відповідачка не сплатила відповідачі присуджені судовими рішеннями грошові кошти, що є підставою для стягнення з неї індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми.
Суд погоджується з даними розрахунками та кладе їх в основу цього рішення.
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .
Обставини, наведені в позовній заяві та додані до неї докази, не спростовані відповідачем, яка не скористалася своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог.
При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач не надала жодного заперечення з приводу заявлених позовних вимог, які об`єктивно могли б бути враховані судом під час ухвалення судового рішення.
Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
З урахуванням вищевказаного, оскільки судом встановлено, що відповідачка ухилялась від сплати вищевказаного боргу присудженого судовими рішеннями, в тому числі у заявлений позивачем період, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення цього позову, оскільки має інвалідність ІІ групи, що підтверджується Довідкою до Акту огляду МСЕК з відповідачки в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави.
Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 279, 280-281, 284, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції, трьох відсотків річних та процентів за користування коштами - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211 гривні 20 копійок.
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Суддя В.О. Макаров