Провадження № 22-ц/4808/434/24
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Кузнєцов В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги, подані в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Павлівим Василем Івановичем та законним представником ОСОБА_2 , на рішення Івано-Франківського міського суду від 10 січня 2024 року, ухвалене в складі судді Татарінової О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Іванишин В.І., звернувся в суд з позовом до Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно. У цій квартирі позивач зареєстрований та постійно проживає. Законний представник позивача ОСОБА_2 дізналася з Інформаційної довідки №329607873 від 19.04.2023 року, що на зазначену квартиру накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.05.2009 року державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ, ВП №7524657.

На адвокатський запит від 14.07.2023 року №1-КГ про надання інформації та підтверджуючих документів щодо підстави накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 та наявності підстав для зняття арешту з цього майна Івано-Франківський відділ ДВС повідомив, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у Івано-Франківському відділі ДВС перебували такі виконавчі провадження: №7523551 29.06.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю; №7523761 29.06.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю; №7523984 01.05.2009 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу; №7524207 29.06.2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу; №7524425 29.06.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю; №7524657 з виконання виконавчого листа №1-40 від 19.11.2007 року, виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1100 грн. 01.09.2009 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу; №7524892 29.06.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю; №7525296 29.06.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю; №7525520 02.08.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю; №7525848 29.06.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю; №7526058 29.06.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю; №7526349 29.06.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю; №11628439 24.07.2009 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу; №29398770 28.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу; №29398960 28.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу; №30027305 08.12.2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу; №34276059 28.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу; №50553678 - 04.08.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, яке підлягало виконанню.

Також Івано-Франківський відділ ДВС зазначив, що згідно Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. При цьому, згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна (коштів) знімається у разі надходження на рахунок органу ДВС, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (в тому числі від реалізації його майна), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Відповідач пропонував сплатити загальну суму заборгованості перед стягувачами в розмірі 45497,18 грн., виконавчого збору у розмірі 4549,71 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 2873 грн.

Вказував, що 17.07.2023 року до Івано-Франківського відділу ДВС звернулася ОСОБА_2 як законний представник ОСОБА_1 із заявою про зняття арешту з нерухомого майна - вищевказаної квартири. У відповіді від 26.07.2023 року на цю заяву Івано-Франківський відділ ДВС повідомив, що виконавче провадження №7524657 з виконання виконавчого листа №1-40 від 13.11.2007 року, виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1100 грн., перебувало у них на виконанні, виконавчий документ було повернуто стягувачу згідно п. 2 ч. 1 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» 01.09.2009 року, а виконавче провадження знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання його в архіві. Також посилався на ч. 4 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження», якою визначено чіткий перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини, серед яких відсутні підстави для зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , тому такий арешт може бути знятий лише за рішенням суду.

Представник позивача зазначав, що виконавче провадження №7524657, на підставі якого накладено арешт на майно позивача, було закінчено державним виконавцем ще 01.09.2009 року на підставі постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, і відсутні дані щодо повторного звернення стягувача до Державної виконавчої служби чи приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про відсутність боргу позивача перед стягувачем. Також щодо усіх інших виконавчих проваджень, де позивач виступав боржником, державним виконавцем було прийнято постанови про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчих документів стягувачам і відсутні дані щодо повторних звернень стягувачів про відкриття виконавчого провадження. Усі виконавчі провадження щодо позивача були знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання їх в архіві, що свідчить про відсутність виконавчих проваджень щодо позивача на сьогоднішній день, а відповідно, він не є боржником. Тривалість існування обтяження у вигляді арешту майна позивача становить більше тринадцяти років, що перевищує будь-які розумні строки і є надмірним втручанням у його право власності.

Враховуючи зазначене, просив зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження: 8758623, що зареєстрований 29.05.2009 09:22:46 реєстратором Івано-Франківської філії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №7524657, 29.05.2009 року державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду апеляційні скарги в інтересах ОСОБА_1 подали адвокат Павлів В.І. та законний представник ОСОБА_2 . Вважають рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Адвокат Павлів В.І. в поданій ним апеляційній скарзі, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві, вказує, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, накладений арешт порушує право власності позивача, який може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Законний представник позивача ОСОБА_2 в поданій нею апеляційній скарзі зазначає, що пославшись на роз`яснення постанови Пленуму ВССУ №5 від 03 червня 2016 року, суд надав ОСОБА_1 статус боржника в судовому процесі, але не відмовив у відкритті провадження і не закрив провадження, як роз`яснено у вказаній постанові, а відмовив у позові з підстав пред`явлення його до неналежного відповідача, належно не мотивувавши такий висновок.

Вважає, що коли суд першої інстанції вважав Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби неналежним відповідачем, то повинен був вирішити питання заміни відповідача.

Не погоджується і з висновком суду про те, що ОСОБА_1 повинен був звернутися до суду за правилами розділу VII ЦПК України, тобто зі скаргою на дії чи бездіяльність державної виконавчої служби, оскільки про факт накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 в 2009 році ні йому самому, ні їй як законному представнику не було відомо. На даний час оскарження дій чи бездіяльності державної виконавчої служби є неможливим, оскільки відкритих виконавчих проваджень немає, вони знищені у зв`язку із закінченням терміну архівного зберігання.

Вказує, що розгляду справи по суті суд не здійснив, підійшов до вирішення справи формально, не встановлював і не досліджував обставин справи, не намагався з`ясувати предмет звернення до суду. При цьому Івано-Франківський ВДВС надав інформацію про 18 виконавчих проваджень і запропонував сплатити загальну суму боргу перед стягувачами, виконавчий збір і витрати на проведення виконавчих дій, разом близько 50 тисяч гривень. Однак кримінальна справа, зокрема, щодо ОСОБА_1 слухалася близько 20 років тому, в ній було об`єднано два провадження і, відповідно, дві групи обвинувачених, загалом 15 чи більше підлітків. Рішення суду вона не отримувала і їй невідомо, яким чином суд здійснив розподіл сум відшкодування між обвинуваченими. Тому вважає, що відділ ДВС надав некоректну інформацію щодо заборгованості ОСОБА_1 .

Вважає, що ОСОБА_1 на сьогодні не є боржником, враховуючи, що виконавчі листи по всіх провадженнях були повернуті стягувачам або закінчені чи направлені за належністю, стягувачі повторно виконавчі листи до ДВС не пред`являли, виконавчі провадження знищені у зв`язку зі спливом їх архівного зберігання, особи, зазначені у виконавчих листах, вже не мають статусу стягувачів та боржників, тому державний виконавець не має правових підстав приймати будь-які рішення і здійснювати будь-які дії в неіснуючих виконавчих провадженнях. Повернення виконавчого листа стягувачу є аналогічним за наслідками закінченню виконавчого провадження, отже у виконавця були законні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

Посилається на постанову Верховного Суду від 27 березня 2020 року в адміністративній справі №817/928/17, в якій суд дійшов висновку, що незнятгя арешту відповідача з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача; а також на постанову №645/6694/15-ц (провадження №61-18160св19), в якій Верховний Суд дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном.

Стверджує, що позивач ОСОБА_1 страждає складним невиліковним психічним захворюванням, не був працездатним уже з підліткового віку, не здатний до самостійного забезпечення свого життя, з 2014 року перебуває на диспансерному обліку і щороку стаціонарно лікується, потребує щоденного прийому ліків, є особою з інвалідністю другої групи. А дії ДВС щодо примушення його до сплати заборгованості у 18 виконавчих провадженнях, які юридично не існують, є необґрунтованими.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким зобов`язати відповідача зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , виключити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, вчинити інші дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 .

Відповідач правом подання відзиву на апеляційні скарги не скористався.

В судовому засіданні апеляційного суду законний представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 доводи та вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник ОСОБА_1 адвокат Павлів В.І. в судове засідання не з`явився, вдруге подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивував терміновим відрядженням по роботі. Однак вказане клопотання повторне, не підтверджено належними доказами.

Представник відповідача - Івано-Франківського відділу ДВС в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, причини неявки суду не повідомив, хоча відділ повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

З урахуванням викладеного, положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності представника ОСОБА_1 адвоката Павліва В.І. та представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення законного представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 03.10.2003 року Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ від 23.10.2003 року (а.с. 5, 6).

На підставі постанови державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ Липінського С.Р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.05.2009 року у ВП №7524657 накладено арешт на нерухоме майно квартиру, за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №329607873 від 19.04.2023 року (а.с. 7).

17.07.2023 року законний представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 зверталася до ВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою про зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно копії відповіді начальника Івано-Франківського відділу ДВС від 26.07.2023 року №130692 на виконанні в Івано-Франківському відділі ДВС перебувало виконавче провадження №7524657 з виконання виконавчого листа №1-40 від 13.11.2007 року, виданого Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1100 грн. 01.09.2009 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Дане виконавче провадження знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання його в архіві. Повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту державним виконавцем з нерухомого майна ОСОБА_1 , належного йому на праві власності (а.с. 11).

Відповідно до копії відповіді начальника Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківському області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.07.2023 року №25730/В-25 на запит адвоката Іванишина В.І. згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у Івано-Франківському відділі державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, в тому числі виконавче провадження №7524657 з виконання виконавчого листа №1-40 від 13.11.2007 року, виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1100 грн. 01.09.2009 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с. 12-13).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що Івано-Франківський відділ ДВС не може бути відповідачем у цій справі, оскільки його дії (бездіяльність) можуть бути оскаржені стороною виконавчого провадження і розглядаються судом в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення, невизнання чи оспорення його прав та інтересів саме Івано-Франківським відділом ДВС. Таким чином підстави для задоволення позовних вимог відсутні у зв`язку з пред`явленням їх до неналежного відповідача.

Однак апеляційний суд вважає вказаний висновок помилковим, оскільки суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил юрисдикції загальних судів.

У статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, розділом VII ЦПК України встановлено спеціальний порядок, за яким здійснюється судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 (провадження №61-4726сво19) зроблено висновок, що боржник як сторона виконавчого провадження у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №127/11276/20 (провадження №61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі №369/3757/20 (провадження №61-3588св21), від 29 вересня 2021 року у справі №234/18525/19 (провадження №61-10369св20), від 20 жовтня 2021 року у справі №236/789/21(провадження №61-11689св21), від 01 грудня 2021 року у справі №201/6486/20 (провадження №61-19066св20), від 02 лютого 2022 року у справі №758/10252/20 (провадження №61-17192св21).

Із матеріалів справи встановлено, що арешт майна, який позивач просить скасувати, накладено в порядку виконання виконавчого листа у кримінальній справі №1-40, тобто в порядку виконання вироку, на підставі постанови державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ Липінського С.Р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.05.2009 року у ВП №7524657.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України 1960 року вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.

Статтею 537 КПК України 2012 року (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 КПК України 2012 року визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку.

Проте зазначеними нормами не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку суду. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.

Крім того, КПК України не передбачає порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця при примусовому виконанні судових рішень, прийнятих у кримінальному провадженні, учасники виконавчого провадження можуть оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність у порядку адміністративного судочинства.

Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 12 грудня 2018 року у справі №757/61236/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №586/77/17, від 19 червня 2019 року у справі №383/493/18.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім того, у пункті 5 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року судам роз`яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, позов ОСОБА_1 про скасування арешту, накладеного на його квартиру в порядку виконання вироку суду (судового рішення прийнятого у кримінальній справі) підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а не, як вважав місцевий суд, за правилами розділу VII ЦПК України, який регламентує здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, ухвалених в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, відмовивши у позові ОСОБА_1 з підстав пред`явлення його до неналежного відповідача, тоді як ця справа підлягала розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд, за заявою позивача, в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Згідно статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, колегія суддів роз`яснює позивачу його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Івано-Франківського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 255, 256, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги, подані в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Павлівим Василем Івановичем та законним представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 10 січня 2024 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з нерухомого майна закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Івано-Франківського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 07 травня 2024 року.