КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 761/18132/21 Головуючий у 1 інстанції: Мальцев Д.О.

Провадження № 22-ц/824/1103/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

10 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст обставин справи

У травні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за надані послуги в загальному розмірі 8 384,06 грн та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення.

Відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення, які постачає позивач.

Разом з тим, відповідач своєчасно не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка з урахуванням індексу інфляції та 3 % становить 8 384,06 грн.

Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із цим позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року, ПрАТ «АК «Київводоканал» подало апеляційну скаргу та просило скасувати рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що до 19 серпня 2017 року ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування квартири від 19 серпня 2017 року, який додано до матеріалів справи.

Посилається на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/16, відповідно до якого за наявних обставин прийняття оферти виконавця послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) може бути у вигляді мовчання. Крім того, для виникнення правовідносин з надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення на підставі публічної оферти не потрібно інших доказів, ніж публікація публічного договору та відсутність заперечень з іншої сторони.

Вказує, що розмір нарахованих споживчих послуг відповідачу міститься у повідомленнях про сплату комунальних послуг, які наявні у відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж).

ОСОБА_1 отримував послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у вказаній вище газеті, на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідача не надходило.

Відповідно до п. 1.1 договору, ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

У п. 3.1 договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Отже, відповідач, на порушення умов договору та вимог, що передбачені наведеними вище нормативними актами, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 липня 2014 року до 18 липня 2017 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконав належним чином, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 6 572,94 грн.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме по собі розміщення ПрАТ «АК «Київводоканал» повідомлення у газеті «Хрещатик» про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення та змісту договору не свідчить про наявність договірних відносин між ПрАТ «АК «Київводоканал» та ОСОБА_1 .

Також позивачем не доведені суми заборгованості за увесь період, що зазначений в довідках про розмір заборгованості.

Сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закону № 1875-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1875-IV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

У ст. 13 Закону № 1875-IV визначено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з ст. 1 Закону № 1875-IV, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 1 ч.1, п.1, 5 ч. 3, ст. 20 цього Закону № 1875-IV, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону № 1875-IV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінету Міністрів України.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

З аналізу наведених вимог закону вбачається, що обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг покладається на їх споживача, який є власником майна за яким надаються послуги, або особою, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги за такою адресою.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилався на те, що ОСОБА_1 був споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01 липня 2014 року до 18 липня 2017 року та не виконував своїх зобов`язань щодо оплати отриманих послуг.

Відповідно до розрахунку заборгованість за спожиті послуги за період з 01 липня 2014 року до 18 липня 2017 року становить 6 572,94 грн.

Відповідач будь-яких заперечень щодо позову не подав.

Отже, висновки суду першої інстанції про недоведеність надання житлово-комунальних послуг відповідачеві та наявності у нього заборгованості з оплати таких послуг є помилковими.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 1875-IV договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання..

05 серпня 2014 в газеті «Хрещатик» було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту), за умовами якого ПАТ «АК «Київводоканал», яке було перейменовано в ПрАТ «АК «Київводоканал», зобов`язується за плату надати замовнику послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж.

У матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 після вищезазначеної публікації подав повідомлення про відмову від надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Крім того, відсутність укладеного між сторонами договору, у період з 01 липня 2014 року до 18 липня 2017 року, який був би підписаний особисто ОСОБА_1 , не є підставою для звільнення його від сплати за ті послуги, які він фактично отримав.

Такі висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17.

Наведеним спростовуються висновки суду першої інстанції про те, що саме по собі розміщення ПрАТ «АК «Київводоканал» повідомлення у газеті «Хрещатик» про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення та змісту договору не свідчить про наявність договірних відносин між ПрАТ «АК «Київводоканал» та ОСОБА_1 .

Особовий рахунок відкрито на ім`я відповідача, а тому, він має оплачувати житлово-комунальні послуги, які у цю квартиру надаються, доки не спростує, що він не є споживачем послуг.

Отже, твердження апелянта, що відповідач був споживачем комунальних послуг за зазначеною вище адресою у період з 01 липня 2014 року до 18 липня 2017 року є правильним.

Крім того, позивач наголошував, що до 19 серпня 2017 року ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування квартири від 19 серпня 2017 року, який додано до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заборгованість відповідача є грошовим зобов`язанням, вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 липня 2014 року до 18 липня 2017 року з урахуванням індексу інфляції та 3 %, у сумі 8 384,06 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

З огляду на ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, за наслідками судового розгляду позов задоволено, то судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 8 384,06 грн заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 2 270,00 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 3405, 00 грн судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко