КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-др/947/69/24
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
Позивач ОСОБА_1 17.08.2023 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей, в якому просила суд:
- стягувати з відповідача на свою користь аліменти на: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17 серпня 2023 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття;
- стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 3000,00 грн., та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5000,00 грн., щомісячно;
- стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.
Одночасно позивачем у позові було зазначено, що судові витрати складаються у тому числі з судових витрат понесених на правничу допомогу, які позивач попередньо у орієнтовному розрахунку судових витрат оцінює в сумі 27 000,00 грн. Додатково позивачем у позові було заявлено, що остаточні докази на підтвердження розміру судових витрат та їх понесення, позивачем будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 04.09.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
17.10.2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
За наслідком розгляду справи, 02.04.2024 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17 серпня 2023 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 включно. У задоволені решти вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей, відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1073 гривні 60 копійок.
Під час ухвалення судового рішення, судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, що складаються лише з судового збору, шляхом їх стягнення з відповідача на користь держави.
05.04.2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 надійшли письмові заперечення про розрахунок судових витрат, в яких останній просить суд відмовити у задоволенні заяви представника відповідача, посилаючись на недотримання норм складання заяви та порядку її подання.
Тієї ж дати, 05.04.2024 року, до суду від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення суду з вирішення питання про компенсацію понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн., з посиланням на те, що відповідачем не заперечувались вимоги позивача в частині стягнення аліментів, а надана правнича допомога фактично стосується лише наданих подруг в частині вимог позивача про стягнення додаткових витрат, а відтак заявлені до компенсації кошти підлягають стягнення в повному обсязі.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Приймаючи викладене, оскільки заяви про ухвалення додаткового рішення суду подані сторонами по справі у встановлені законом строки, заяви відповідають вимогам ст. 270 і ст. 183 ЦПК України, під час розгляду справи судом не вирішувались питання з розподілу понесених сторонами судових витрат, крім сплати судового збору, судом встановлено наявність підстав для ухвалення додаткового рішення по даній справі щодо вирішення питання про судові витрати.
З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.04.2024 року призначено вказані заяви до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін по справі.
18.04.2024 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення суду.
У судове засідання призначене на 30.04.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Представником позивача 23.04.2024 року надано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив.
У відповідності до ч.4 ст.270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Враховуючи викладене, судом було ухвалено здійснити розгляд питання про ухвалення додаткового рішення суду в судовому засіданні 30.04.2024 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних в матеріалах справи документів.
У відповідності до положень п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання зокрема як розподілити між сторонами судові витрати.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі статтею 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.
Частиною 1 статті 140 ЦПК України передбачено, що особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.
Статтею 141 ЦПК України передбачено порядок розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до вказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно сторони, на яку судовим рішенням покладено витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; у межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову.
Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказаний правовий висновок відображений у постанові Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 334/8182/19.
Також, питання співмірності судових витрат розглядалось Великою Палатою Верховного Суду у справі № 550/936/18, за результатами якої Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку: «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи, фінансовий стан обох сторін».
Приймаючи вищевикладене, судом встановлено наступне.
Щодо доказів наданих стороною позивача ОСОБА_1 на підтвердження понесених судових витрат, суд зазначає наступне.
Представником позивача вказано, що враховуючи часткове задоволення позовних вимог, позивачем визначено до стягнення з відповідача в рамках компенсації понесених судових витрат 25 000,00 грн.
Поряд з цим, судом враховується, що зменшуючи заявлений до стягнення розмір судових витрат з відповідача, стороною позивача не конкретизовано, розмір якого саме виду судових витрат ним зменшено та в якій сумі.
Надаючи оцінку поданих доказам на понесення вказаних судових витрат в цілому, судом встановлено.
Надаючи оцінку вказаному доказу, суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що стороною позивача разом з позовом були надані в якості доказів копії документів, викладених іноземною мовою, з одночасним перекладом їх на українську мову та нотаріальним посвідченням вірності копії оригіналу документу та посвідченням особи і підпису перекладача.
Досліджуючи вказані надані до позову докази вбачається, що їх переклад було вчинено перекладачами: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а посвідчення вірності копій оригіналу та посвідчення особи і підписів перекладачів, здійснювалось приватними нотаріусами Одеського міського нотаріального округу Дієордієвою І.В. та ОСОБА_10 .
Приймаючи викладене, вказаний доказ не приймається судом в якості належного доказу на підтвердження понесення позивачкою витрат на переклад наданих до суду доказів в сумі 17 000,00 грн.
Поряд з цим, вказані докази з нотаріальним перекладом були надані до позову позивачем в кількості 27 одиниць, три з яких надані, як докази на підтвердження працевлаштування позивача та матеріальної спроможності позивача сплачувати аліменти та додаткові витрати, а решта доказів в кількості 24 одиниць надані на підтвердження понесених позивачкою додаткових витрат.
У відповідності до рішення суду від 02.04.2024 року позивачеві ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат відмовлено, за наслідком чого понесені позивачкою витрати за даними вимогами відшкодуванню позивачеві не підлягають, а покладаються на останню.
Щодо наданих позивачем до суду доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Як вбачається представництво інтересів позивача ОСОБА_1 в даній справі здійснювалось адвокатом Шалько Олександрою Андріївною, повноваження якої підтверджуються наявною в матеріалах справи копією ордером серії ВН №1275488, виданим адвокатом 17.08.2023 року на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 09.06.2023 року.
Згідно з наданою до суду копією договору від 09.06.2023 року вбачається, що останній укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання здійснювати захист, представництво та надавати інші види професійної правничої (правової) допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання професійної правничої (правової) допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання адвокатом договору, на умовах, передбачених у Договорі.
Відповідно до розділу 4 договору, сторони погодили виплату гонорару (винагороди) за надання адвокатом професійної правничої (правової) допомоги у розмірі та строки, погоджені сторонами окремо в кожному випадку при узгодженні клієнтом надання того чи іншого виду правової допомоги в залежності від обставин справи.
Сторони погодили, що в гонорар адвоката входить відшкодування наступних фактичних витрат адвоката, пов`язаних з виконанням доручення, а саме: транспортні витрати, оплата копіювальних, друкарських та інших технічних робіт, витрати на мобільний зв`язок, витрати на поштовий зв`язок.
Інші фактичні витрати адвоката не входять до розміру гонорару і підлягають окремому відшкодуванню шляхом їх стовідсоткового авансування клієнтом. Клієнт вправі вимагати подання адвокатом документів, що підтверджують розмір цих витрат та їх зв`язок з цим договором.
Виплата гонорару (винагороди) та оплати фактичних витрат для виконання Договору здійснюється в готівковому або безготівковому порядку відповідно до чинного законодавства України.
За запитом клієнта адвокат здійснює підготовку звіту про виконання Договору, в якому зазначається перелік виконаних адвокатом за дорученням клієнта дій, перелік підготовлених адвокатом процесуальних документів та інших документів правового характеру, заяв, скарг, клопотань, запитів, перелік наданих адвокатом консультацій, інформації, роз`яснень з правових питань та всіх виконаних адвокатом дій, вчинених для забезпечення надання професійної правничої (правової) допомоги згідно з Договором. Сторони погодили, що акти виконаних робіт (наданих послуг) за цим Договором не складаються.
Надаючи оцінку вказаним доказам, суд вважає встановленим, що адвокатом Шалько О.А. надавалась правова допомога позивачу ОСОБА_1 в даній справі, а вищезазначені адвокатом послуги стосуються і пов`язані з даною справою, а їх надання підтверджується вчиненими діями адвоката в межах даної справи.
Щодо наданих відповідачем доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Як вбачається представництво інтересів відповідача ОСОБА_3 в даній справі здійснювалось адвокатом Гузь Григорієм Васильовичем, повноваження якого підтверджуються наявною в матеріалах справи копією ордеру серії ВН №1286953, виданим адвокатом 26..09.2023 року на підставі договору про надання правової допомоги №34 від 26.09.2023 року.
Згідно з наданою до суду копією договору про надання правової допомоги №34 від 26.09.2023 року вбачається, що останній укладений між ОСОБА_11 та адвокатом Гузь Г.В.
У відповідності до положень договору, адвокат надає юридичну допомогу, захищає та представляє права та інтереси ОСОБА_3 в якості представника при розгляді в Київському районному суді м. Одеси позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей. Для здійснення своєї професійної діяльності по представленню та захисту інтересів ОСОБА_3 , ОСОБА_11 надає адвокату всі права, передбачені чинним процесуальним законодавством України. ОСОБА_11 надає добровільну згоду на використання персональних даних ОСОБА_3 адвокатом при здійсненні останнім своєї професійної діяльності; по представленню та захисту інтересів ОСОБА_3 ..
У відповідності до наданої до відзиву на позовну заяву копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_11 є матір`ю відповідача ОСОБА_3 .
Також під час розгляду справи стороною відповідача було визнано, що ОСОБА_3 , на час розгляду даної справи, перебував поза межами державного кордону України.
У відповідності до положень статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правничої допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах.
Враховуючи викладене, судом встановлено, що адвокат Гузь Г.В. в даній справі діяв як представник відповідача, на підставі укладеного у відповідності до положень статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відповідного договору про надання правової допомоги, укладеного з ОСОБА_11 , яка діяла в інтересах ОСОБА_3 .
У відповідності до акту виконаних робіт, сторонами договору про надання правової допомоги №34 від 26.09.2023 року засвідчено належне надання адвокатом наданих послуг за даним договором.
Надаючи оцінку вказаним доказам, суд вважає встановленим, що адвокатом Гузь Г.В. надавалась правова допомога відповідачу ОСОБА_3 в даній справі, а вищезазначені адвокатом послуги стосуються і пов`язані з даною справою, а їх надання підтверджується вчиненими діями адвоката в межах даної справи.
Одночасно судом враховується, що згідно з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду у справах №922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020, у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Щодо розподілу вказаних витрат, суд зазначає наступне.
Разом з тим, вирішуючи питання про відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу у вище встановленому розмірі, судом враховується наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, більшість доводів позивача та наданих до позову доказів надавались стороною позивача на підтвердження заявленої вимоги в частині вимоги про стягнення додаткових витрат.
Вимога позивача щодо стягнення з відповідача розміру аліментів була сформована у відповідності до загального розміру частки, яка застосовується під час стягнення на користь двох дітей у відповідності до положень Сімейного Кодексу України за відсутності інших критеріїв, що підлягають врахуванню під час стягнення аліментів. Відносно вимоги позивача про стягнення аліментів, у заявлений спосіб, наявна стала судова практика з відповідного питання.
Приймаючи викладене, враховуючи предмет спору, незначну складність справи та незначний обсяг матеріалів, які потребували вивчення адвокатом саме в частині задоволеної судом вимоги позивача про стягнення аліментів, обумовлену цим кількість підготовлених процесуальних документів, суд вважає, що виходячи з критерію розумності, співмірності, справедливості, в межах задоволених позовних вимог до відшкодування з відповідача на користь позивача підлягають понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 7500,00 грн.
За наслідком чого, враховуючи аналіз положень ч.10 ст.141 ЦПК України, якою передбачено законодавцем право на здійснення взаємозаліку понесених сторонами судових витрат у рівних частинах, суд вважає, що судові витрати понесені ОСОБА_1 , що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок та судові витрати ОСОБА_3 , що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, які визнані судом підлягаючими до відшкодування один з одного, слід вважати погашеними за наслідком взаємозаліку, у зв`язку з чим, сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній розмір таких витрат.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81, 133, 134, 137, 141, 264, 270, 352, 354 ЦПК України, суд,
Здійснити розподіл між сторонами витрат на професійну правничу допомогу.
Судові витрати понесені ОСОБА_1 , що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок та судові витрати ОСОБА_3 , що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, які визнані підлягаючими до відшкодування, вважати погашеними за наслідком взаємозаліку, у зв`язку з чим, сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній розмір таких витрат.
У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу та витрат з нотаріально завірених перекладів документів відмовити та залишити за позивачем.
У задоволенні решти вимог ОСОБА_3 про відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу відмовити та залишити за відповідачем.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 07.05.2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.