УХВАЛА

20 травня 2024 року

м. Київ

справа № 199/1719/23

провадження № 61-6388ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ситнік О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання недійсним розпорядження про приватизацію квартири, свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частку квартири та

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та з урахуванням уточнень від 10 травня 2023 року просив поновити строк давності, встановивши початком його перебігу 16 червня 2022 року; визнати недійсним розпорядження

від 18 грудня 2006 року №4/898-06 про приватизацію квартири

АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво від 18 грудня 2006 року за

№ 4/898-06 про право власності на квартиру

АДРЕСА_1 ; визнати за ним право на 6,87/57,6 часток квартири АДРЕСА_1 ; вирішити питання про розподіл судових витрат.

14 листопада 2023 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

07 грудня 2023 року додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 18 300,00 грн.

27 лютого 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада

2023 року залишено без змін.

27 лютого 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня

2023 року залишено без змін.

12 березня 2024 року додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Доповнено постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, в розмірі 5 000,00 грн.

29 квітня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року, в якій просить її скасувати та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

Частиною першою статті 390 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України) визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

12 березня 2024 року Дніпровським апеляційним судом ухвалено оскаржувану додаткову постанову, дата складення повного тексту не зазначена.

З інформації Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що надання загального доступу до оскаржуваної додаткової постанови надано 13 березня

2024 року.

ОСОБА_1 обґрунтовує поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження тим, що оскаржувану постанову він отримав 15 березня 2024 року, що підтверджується копією листа Дніпровського апеляційного суду від 18 березня

2024 року № 04.4-59ЗГ/43/2024.

Вперше з касаційною скаргою він звернувся в строк - 01 квітня 2024 року. Однак

25 квітня 2024 року отримав ухвалу Верховного Суду про повернення його касаційної скарги. Вважає, що строки звернення до суду ним не пропущені, оскільки після повернення його касаційної скарги він усунув її недоліки і в найкоротший термін звернувся до Верховного Суду повторно.

Перебіг строку на касаційне оскарження додаткової постанови Дніпровського апеляційного суду для ОСОБА_1 розпочався 18 березня 2024 року і закінчився 17 квітня 2024 року.

З касаційною скаргою на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 звернувся 29 квітня 2024 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Посилання на практику Верховного Суду щодо повторного звернення з касаційною скаргою після усунення обставин, що стали підставою для повернення поданої касаційної скарги, є необґрунтованими, з огляду на таке.

У висновку Верховного Суду в постанові від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23) зазначено, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження, у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року в справі

№ 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року в справі № 560/14349/23 зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

З матеріалів касаційного оскарження встановлено, що ухвалою Верховного Суду

від 08 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав того, що виклад його касаційної скарги був виявом неповаги до суду та учасників справи, а тому подання скарги в такій редакції є зловживанням заявником його процесуальним правом, невиконанням обов`язку керуватися завданням цивільного судочинства.

Таким чином, повернення вперше поданої ОСОБА_1 касаційної скарги, яка не відповідала вимогам процесуального законодавства та визнана зловживанням процесуальним правом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного строку.

Повернення касаційної скарги відбулося із причин, які повністю залежали від ОСОБА_1 , що позбавляє суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку в відповідності до висновків, наведених у постанові Верховного Суду

від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).

Суд не може стимулювати неправомірну поведінку і зловживання процесуальними правами заявника.

З огляду на наведене, в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження необхідно відмовити.

У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновленнястроку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Касаційна скарга залишається без руху, заявнику надається строк для подання нового клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення із наведенням інших підстав для його поновлення.

Суд роз`яснює, якщо у зазначений строк заявник не звернеться до суду касаційної інстанції із клопотанням (заявою) про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із наведенням інших підстав для його поновлення, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Керуючись статтями 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати наведені в клопотанні ОСОБА_1 підстави пропуску строку на касаційне оскарження додаткової постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року неповажними.

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку на касаційне оскарження.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Ситнік