Справа № 283/296/24
Провадження №2/283/281/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

07 травня 2024 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючої судді Саланди О.М. з секретарем судового засідання Кравець Л.Ю., розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: служба у справах дітей Бородянської селищної ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: служба у справах дітей Бородянська селищна рада про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_3 , реєстрація народження якого відбулася відповідно до ч.1 статті 135 СК України, відомості про батька були внесені з її слів. 17 червня 2023 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем та прийняла прізвище чоловіка « ОСОБА_4 ». Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 13 жовтня 2023 року даний шлюб розірвано. Відповідач в силу вимог статті 126 СК України визнав батьківство відносно малолітнього сина позивачки, ОСОБА_3 , в результаті чого сину було змінено прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 », по батькові з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », також змінено відомості про батька: прізвище батька з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 » ім`я батька з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » по батькові батька з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », дата народження батька з інформації «відсутня» змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та змінено відомості про матір: прізвище матері « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_4 », також змінена інформація щодо державної реєстрації народження: а саме з «відповідно до ч. І статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) змінено на «відповідно до ст.126 Сімейного кодексу України». Сімейне життя з відповідачем не склалося. Ініціатором розірвання шлюбу була позивачка. Причиною розірвання шлюбу було те, що відповідач зловживав спиртними напоями, в результаті чого між ними виникали сварки, образи та постійні принижування з його боку, свідками яких був малолітній син ОСОБА_10 . Відповідач з кінця червня 2023 року проживає окремо, зв`язків з дитиною не підтримує, участі у вихованні не приймає, коштів на утримання дитини не сплачує, що свідчить про його самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. Син почав боятися відповідача. 26.10.2023 року позивачка звернулася до відділення поліції на предмет погроз фізичної розправи зі сторони відповідача. Позивачка з сином зареєстровані та проживають в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Житлові умови проживання дитини задовільні. Будинок має чотири житлові кімнати, одна з яких окремо відведена під дитячу кімнату. В ній наявні необхідні для навчання та відпочинку дитини меблі, іграшки, одяг. Автономне опалення, централізоване водопостачання. Санітарний стан житла задовільний. Даний будинок належить позивачці на праві власності. Син ОСОБА_10 на даний час є учнем 7-В класу Бородянського ліцею №1 Бородянської селищної ради Київської області. Позивачка приймає активну участь у шкільному та особистому житті дитини. Спілкується з вчителями, класним керівником, цікавиться навчанням та вихованням сина, відвідує батьківські збори. За час навчання дитини у закладі освіти, батько ОСОБА_2 не відвідував ліцей, зв`язок з класним керівником не підтримував, на батьківських зборах не з`являвся, про що свідчить характеристика, надана класним керівником Бородянського ліцею №1. За зверненням позивачки в інтересах дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , служба у справах дітей Бородянської селищної ради надала рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_11 . Відповідач своєю заявою не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_11 , та не заперечує, щоб дану справу суд розглядав без його участі. В інтересах дитини необхідно в судовому порядку позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 29.01.2024 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 28.02.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини які зазначені в позові та просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, згідно нотаріально завіреної зави від 25.11.2023 позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у судове засідання не з`явилась, надала до суду листа, згідно з яким просила прийняти рішення на користь позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні.

Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог).

Судом встановлено, що 13 жовтня 2023 року рішенням Бородянського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано (а.с.12).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 5 від 06.12.2023 відповідач в силу вимог статті 126 СК України визнав батьківство відносно малолітнього сина позивачки ОСОБА_3 , в результаті чого її сину було змінено прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 », по батькові з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », також змінено відомості про батька: прізвище батька з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 » ім`я батька з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » по батькові батька з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », дата народження батька з інформації «відсутня» змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та змінено відомості про матір: прізвище матері « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_4 », також змінена інформація щодо державної реєстрації народження: а саме з «відповідно до ч. І статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) змінено на «відповідно до ст.126 Сімейного кодексу України» (а.с.14-15).

Як вбачається з повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.16).

Актом обстеження умов проживання від 10.10.2023 встановлено, що ОСОБА_2 з дружиною та сином не проживає, з 13.10.2023 подружжя розлучене. З кінця червня 2023 року ОСОБА_2 зв`язків з дитиною не підтримує, участі у вихованні не бере, коштів на утримання дитини не сплачує. Житлові умови проживання дитини задовільні, має все необхідне для навчання (а.с.24).

Відповідно до характеристики ОСОБА_11 , виданої Бородянським ліцеєм №1, мама бере активну участь у шкільному та особистому житті дитини. Спілкується з вчителями, класним керівником, однокласниками, друзями учня. Цікавиться навчанням та вихованням Назара. Відвідує батьківські збори. Батько ОСОБА_11 не цікавиться навчанням та вихованням дитини (а.с.25).

Згідно з висновком служби у справах дітей Бородянської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бородянської селищної ради від 09.11.2023 № 1124 служба у справах дітей Бородянської селищної ради, доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 27).

Нотаріально завіреною заявою від 25.11.2023 ОСОБА_2 відмовляється від батьківських прав відносно ОСОБА_11 , не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с.28). Хоча відмова від батьківства не передбачена законом, проте суд враховує таку заяву, як доказ у справі, а саме, як підтвердження відсутності інтересу батька до дитини та небажання підтримувати батьківський зв`язок із сином.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2 ст. 150 СК України).

Згідно з ч.ч.2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з ч.1-2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Враховуючи викладене, зібрані докази, суд приходить до висновку, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у її вихованні, а тому вважає позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 223, 263-265, 280, 282 ЦПК України, ст.ст. 1, 24, 150, 155, 164, 166 СК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: служба у справах дітей Бородянської селищної ради про позбавлення батьківських прав задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавити батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленомуЦивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Бородянської селищної ради (адреса місцезнаходження: вул. Центральна, 230, смт. Бородянка, Бучанський район, Київська область).

Суддя: О. М. Саланда