Справа № 331/6827/23
Провадження № 2/331/463/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жукової О.Є

за участю секретаря: Мироненко О.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири у спільному майні, визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування за законом ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому просив : визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя її, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на подружню частку у спільному майні подружжя, а саме - 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , як дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ; визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , усього на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06 лютого 1986 року ОСОБА_6 розірвав шлюб з ОСОБА_7 .

Від даного шлюбу народилися відповідач - ОСОБА_5 і третя особа - ОСОБА_4 .

З вересня 1987 року Позивач та ОСОБА_6 стали проживати однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 у батьків Позивачки, а потім вони проживали у квартирах за різними адресами.

З цього часу між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме : вони мали спільний бюджет, спільно вели господарство, піклувалися один про одного, разом відпочивали, разом придбали побутову техніку, сплачували за комунальні послуги, мали взаємні права та обов`язки, а також, багато працювали та разом заощаджували кошти для придбання квартир.

Наприкінці 1989 році Позивач та ОСОБА_6 вирішили за спільні сумісні кошти придбати квартиру АДРЕСА_3 , у зв`язку із чим ОСОБА_6 вступив в члени ЖБК.

22.01.1990 року вартість квартири у сумі 7562 руб. була виплачена ними у повному обсязі. У зв`язку із чим, право власності на зазначену квартиру, було зареєстровано за ОСОБА_6 , а саме на підставі довідки, виданої житлово-будівельним кооперативом «Комунальник-11».

21 грудня 1991 за договором міни, посвідченому державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори Кочетковою І.В., реєстровий № 1-4102 Позивач та ОСОБА_6 обміняли квартиру АДРЕСА_3 на квартиру АДРЕСА_4 , в яку вони переїхали мешкати разом. Право власності на вказану квартиру було зареєстроване за ОСОБА_6 .

28.08.1993 року за договором міни, посвідченим старшим державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Кузьменко О.Е., реєстровий № 1-4092 Позивачка з ОСОБА_6 обміняли квартиру АДРЕСА_5 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 65,9 кв.м., житловою площею - 43,0 кв.м.

02 липня 1996 року за договором купівлі-продажу, укладеному на Запорізькій Торговій Біржі «Торг-Інвест», реєстровий № 1754 Позивачка разом з ОСОБА_6 за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , право власності на яку було також зареєстровано за ОСОБА_6 .

Після цього їх родина переїхала проживати в квартиру по АДРЕСА_7 , так як це було ближче до місця їх роботи та місця проживання батьків Позивачки.

03.10.1996 року за договором міни, укладеним на Запорізькій Торговій Біржі «Торг-Інвест», реєстровий № Н-1692 вони обміняли квартиру АДРЕСА_6 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 51,83 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м.

18 серпня 2000 року Позивачка з ОСОБА_6 уклали шлюб.

Після реєстрації шлюбу подружжя вирішили провести реконструкцію та капітальний ремонт квартир АДРЕСА_9 та АДРЕСА_10 в єдину квартиру з метою поліпшення житлових умов їх родини. Обидві квартири, на час їх придбання Позивачкою та ОСОБА_6 , знаходилися у стані, який потребував капітального ремонту.

Чоловік Позивачки, ОСОБА_6 , як до шлюбу так і після реєстрації шлюбу визнавав за Позивачкою право спільної сумісної власності подружжя на всі квартири, які вони разом придбали у період спільного проживання.

Переплануванням та капітальним ремонтом були об`єднані дві квартири АДРЕСА_9 та АДРЕСА_10 в єдину квартиру загальною площею 128,95 кв.м..

При реконструкції в спірній квартирі було виконано об`єднання двох квартир в одну, закладений дверний отвір входу в квартиру АДРЕСА_10 , виконано закладення внутрішнього дверного пройому, демонтовані існуючі перегородки та зведені нові, розібрані підвіконні частини в пройомах виходів на лоджії, пробитий дверний пройом у внутрішній поперечній стіні діафрагмі.

Все це потребувало від подружжя значних коштів, які вони вкладали в облаштування квартири, та значних зусиль для обладнання її, тому реконструкцію та капітальний ремонт спірної квартири робили поетапно, по мірі надходження коштів, тому подружжя повністю закінчили капітальний ремонт та переобладнання квартири лише в 2011 році.

Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 183/84 від 25.05.2012 «про оформлення раніше виконаного перепланування квартир АДРЕСА_9 та АДРЕСА_8 з об`єданням та приєднанням частини коридору загального користування» за ОСОБА_6 було оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_9 , загальна площа якої - 128, 95 кв.м., житлова площа - 90,9 кв.м.

На підставі зазначеного рішення Виконкому ЗМР департаментом житлового господарства та розподілу житлової площі ЗМР 20.10.2012 року ОСОБА_6 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_9 , загальна площа якої - 128, 95 кв.м., житлова площа -90,9 кв.м.

Право власності на спірну квартиру за ОСОБА_6 було зареєстровано в ОП «ЗМБТІ» 25.10.2012 року реєстраційний номер : 37939574, номер запису : 35824 в книзі . 213.

На переконання позивача фактично за участю кожного з подружжя спірне нерухоме майно стало іншим. Воно є новоствореним. За час шлюбу воно істотно збільшилося у розмірі та у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя. Таким чином, змінився правовий режим нерухомого майна зі статусу спільної власності на статус спільного майна подружжя.

Вважає, що квартира АДРЕСА_1 належить Позивачу ОСОБА_1 та її померлому чоловіку, ОСОБА_6 , на праві спільної сумісної власності подружжя в силу приписів ст. 112 ЦК УРСР в редакції 1963 р., Закону України «Про право власності», ст. ст. 60, 62 СК України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 .

Позивач своєчасно звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Задачиної Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка.

Із заявою до приватного нотаріуса про прийняття спадщини звернувся також син померлого - ОСОБА_4 , Відповідач по справі.

Третя особа по справі, син померлого ОСОБА_5 , з заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріуса не звертався.

Оскільки постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. №114/02- 14 від 03.10.2023р., ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частини квартири АДРЕСА_1 , як на частку у спільному сумісному майні подружжя, звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2023 року відкрите провадження по справі та визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У вступному слові позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав. В обґрунтування заперечень послався на те, що всі відносини з приводу набуття права власності квартир поширюється дія винятково ЦК УРСР 1963 р. та КпШС. Зазначив, що правила статей 22, 28, 29 КпШС не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з п 1 ст. 17 Закону України «Про власність». Квартира АДРЕСА_9 придбавалась шляхом безперервної послідовності обмінів квартир, починаючи з квартири АДРЕСА_11 . Квартира АДРЕСА_10 була придбана ОСОБА_6 внаслідок обміну квартири АДРЕСА_7 , яку він придбав за договором купівлі-продажу. Зазначив, що позивачкою не подано жодних доказів її власної участі у придбанні квартири АДРЕСА_12 , в т.ч. у наданні нею власних коштів з метою придбання квартири як учасниці спільної власності, в яку, за її твердженням, перейшла квартира АДРЕСА_12 з моменту її придбання ОСОБА_6 . Показання свідків такими доказами бути не можуть

Також, як на підставу своїх заперечень представник відповідача ОСОБА_3 послався на те, що перепланування квартир АДРЕСА_13 вже було повністю завершено станом на 31.07.2002 р., що виключає застосування до правовідносин, що виникли між сторонами норм СК України. Крім того, вимога про визнання права власності в порядку спадкування не може бути задоволена в принципі, оскільки позивачка попередньо не зверталась до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину.

Третя особа ОСОБА_4 до суду не з`явився , про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, пояснення на позов не надав, у зв`язку з чим на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 - подруга родини, суду пояснила, що позивачка і ОСОБА_6 , як подружжя, в 1987 році проживали в квартирі, яка належить їй на праві власності. Вона часто бувала у них в гостях, бачила апаратуру японського виробництва, яку вони придбали для родини. Потім їх родина проживала за різними адресами, поки вони не зробили капітальний ремонт в квартирі АДРЕСА_1 . Знає, що вони разом працювали, відпочивали, вели разом господарство, піклувалися один про одного, разом сплачували комунальні послуги. Від них обох їй відомо, що вони разом збирали гроші, на які придбали квартири, про які йде мова у позові. Свідок пояснила, що у 2000 році позивачка і ОСОБА_6 одружилися. Вона бувала неодноразово у спірній квартирі, де бачила як майже на протязі 10 років відбувався капітальний ремонт та реконструкція.

Свідок ОСОБА_9 - двоюрідний брат позивачки, надав аналогічні пояснення, що і свідок ОСОБА_8 . Крім того свідок суду пояснив, що його родина та родина сестри підтримували дружні стосунки, ходили один до одного у гості. Свідку відомо, що Позивачка і ОСОБА_6 мали спільний бізнес. Від Позивачки та особисто від ОСОБА_6 йому відомо, що вони разом забезпечили житлом дітей ОСОБА_6 , а потім придбали житло для своєї родини. Також йому відомо від Позивачки та особисто від ОСОБА_6 , а також від матері Позивачки, ОСОБА_10 , яка є його рідною тіткою, що остання продала 2 земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в м.Запоріжжі (п. Сонячний), які належні їй на праві власності, а також однокімнатну квартиру після смерті батька позивачки ОСОБА_11 , який помер у 2004 р. гроші від продажу нерухомості передала своій дочці Позивачці ОСОБА_1 для ремонту квартири АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_12 - подруга родини, надала аналогічні пояснення, що і свідок ОСОБА_8 , а також суду пояснила, що її родина та родина Позивачки і ОСОБА_6 підтримували дружні стосунки, ходили один до одного у гості. Її чоловік ОСОБА_13 працював в кооперативі ОСОБА_6 . Свідок пояснила, що від Позивачки і особисто від ОСОБА_6 їй відомо, що у період спільного проживання родиною вони разом за спільні грошові кошти придбали квартири. Про зазначене їй відомо, так як придбання кожної квартири вони разом святкували.

Свідок ОСОБА_14 , яка є подругою позивачки, пояснила , що з 1987 року її родина товаришувала з родиною Позивачки і ОСОБА_6 .. Вона працювала бухгалтером в кооперативі, директором якого був ОСОБА_6 , Позивачка працювала там же ж реалізатором. Свідок підтвердила, що їхні заробітні платні були майже однакові. Свідок надала суду аналогічні пояснення, що і свідок ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_9 . Свідок пояснила, що їй від Позивачки і особисто від ОСОБА_6 відомо, що у період спільного проживання родиною вони разом за спільні грошові кошти придбали квартири, про які йде мова у позові. Також від них обох їй відомо, що приблизно у 2006 році матір Позивачки продала 2 земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в м.Запоріжжі, які належали їй на праві власності, крім того приблизно у 2004 році була продана однокімнатна квартира після смерті батька Позивачки, гроші від продажу нерухомості були передані Позивачці ОСОБА_1 , які вона витратила на ремонт квартири АДРЕСА_1 , після перепланування двох квартир в одну. Свідок пояснила, що знає, що ремонт в квартирі робився майже 10 років.

Свідок ОСОБА_15 працював в кооперативі ОСОБА_6 з 1990 року. Свідок, пояснив що Позивачка і ОСОБА_6 проживали весь час однією родиною. Він кілька разів після 1992 року на прохання ОСОБА_6 перевозив речі їх родини з однієї квартири на іншу. В 2005 році він вже працював на фірмі, яка робила меблі і на заказ родини Позивачки і ОСОБА_6 зробив кухню в спірну квартиру, в якій на той час робився ремонт. Після цього він був в квартирі у 2012 році на Дні народженні, на той час ремонт був зроблений повністю.

Свідок ОСОБА_16 - подруга родини Позивачки, суду пояснила, що знає Позивачку і ОСОБА_6 з 1986 року, що з 1987р. вони проживали разом родиною, вона приходила до них у гості. В 2000 р. вони одружилися. Знає, що вони придбали дві квартири, які об`єднали в одну по вул. Запорізькій. Вона була в квартирах, десь в 2001 році, до того як там почався ремонт. Ремонт робили десь 10 років. Стан квартир до ремонту був не дуже хороший.

Свідки ОСОБА_17 і ОСОБА_18 - будівельники, які в суді підтвердили, що вони робили капітальний ремонт в квартирі АДРЕСА_1 та в квартирі АДРЕСА_8 , об`єднавши їх в одну квартиру за адресою : квартира АДРЕСА_1 . Свідки підтвердили , що вони після 2000 року поетапно робили капітальний ремонт та реконструкцію за даною адресою. Як зазначили свідки, квартири потребували ремонту . Від тих квартир, що були раніше нічого не залишилося, свідки для Позивачки і ОСОБА_6 зробили нову, зовсім іншу квартиру. Розраховувалися грошами з ними ОСОБА_6 разом з позивачем.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, вислухавши пояснення свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 06 лютого 1986 року ОСОБА_6 розірвав шлюб з ОСОБА_7 , що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

В той же час шлюб між ОСОБА_20 та ОСОБА_1 було розірвано 30 травня 1989 року , що вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .

Згідно довідки, виданої житлово-будівельним кооперативом «Комунальник-11», ОСОБА_6 був членом ЖБК. 22.01.1990 року, вартість квартири по АДРЕСА_14 у сумі 7562 руб. ним була виплачена у повному обсязі.

21 грудня 1991 року за договором міни, який посвідчений державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори Кочетковою І.В., реєстровий № 1-4102 ОСОБА_6 обміняв квартиру АДРЕСА_3 на квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджено договором міни від 21 грудня 1991 року

28.08.1993 року за договором міни, який посвідчений старшим державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Кузьменко О.Е., реєстровий № 1-4092 ОСОБА_6 обміняв квартиру АДРЕСА_5 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 65,9 кв.м., житловою площею - 43,0 кв.м.

02 липня 1996 року за договором купівлі-продажу, укладеному на Запорізькій Торговій Біржі «Торг-Інвест», реєстровий № 1754 ОСОБА_6 придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 .

03.10.1996 року за договором міни, укладеним на Запорізькій Торговій Біржі «Торг-Інвест», реєстровий № Н-1692 ОСОБА_6 обміняв квартиру АДРЕСА_6 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 51,83 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м.

18.08.2000 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ..

Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 183/84 від 25.05.2012 «Про оформлення раніше виконаного перепланування квартир АДРЕСА_9 та АДРЕСА_8 з об`єданням та приєднанням частини коридору загального користування» за ОСОБА_6 було оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_9 , загальна площа якої - 128, 95 кв.м., житлова площа - 90,9 кв.м..

На підставі зазначеного рішення Виконкому ЗМР департаментом житлового господарства та розподілу житлової площі ЗМР 20.10.2012 року ОСОБА_6 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_9 , загальна площа якої - 128, 95 кв.м., житлова площа -90,9 кв.м..

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Після його смерті приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. було заведено спадкову справу № 17/2023.

Із заявами про прийняття спадщини за законом звернулася позивачка ОСОБА_1 та син спадкодавця ОСОБА_4 . Інший син померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не звертався.

03.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Задачиної Н.В. з заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, а саме - 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , як дружини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. №114/02- 14 від 03.10.2023р., їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частини квартири АДРЕСА_1 , як на частку у спільному сумісному майні подружжя.

Матеріали справи свідчать про те, що з червня 1988 року по червень 1997 року, з 19 липня 1999 року по 01.11.2002 року ОСОБА_1 працювала на різних посадах , отримувала заробітну плату.

Як на одну з підстав позову ОСОБА_1 посилалася, зокрема, на те, що наявні підстави для визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю її та спадкодавця ОСОБА_6 на підставі ст. 112 ЦК УРСР , Закону України «Про власність» , оскільки в період спільного проживання вона працювала і мала самостійний заробіток, який вкладала в купівлю квартир, за грошові кошти від продажу яких вона та ОСОБА_6 придбали квартири АДРЕСА_9 та АДРЕСА_8 .

Спірними у справі є правовідносини, які виникли до набрання чинності ЦК України та СК України, тобто до 01 січня 2004 року, тому вони регулюються положеннями Кодексу про шлюб та сім`ю (далі КпШС) та ЦК УРСР в редакції 1963 року, положення яких діяли до 01.01.2004 року.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Згідно положень пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки квартири АДРЕСА_10 та АДРЕСА_1 набуті до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, тому при вирішенні справи застосовуванню підлягають положення КпШС України, чинного на момент набуття майна.

Відповідно до статті 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам.

Положеннями статті 22 КпШС України (чинного на час набуття прав на спірний будинок) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до статті 16 Закону України від 07 лютого 1991 року «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Матеріалами справи підтверджено , що до 30 травня 1989 року ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_20 , а отже твердження позивача про те, що вона проживала зі спадкодавцем з вересня 1987 року, є безпідставними.

Крім того, суд зазначає, що інститут спільного проживання осіб, як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений Сімейним кодексом України, який набрав чинності лише 01.01.2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.

КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року, не містив норм, які регулюють режим спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.

З 18 серпня 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Разом з тим, 28.08.1993 року за договором міни ОСОБА_6 обміняв квартиру АДРЕСА_5 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , а 03.10.1996 року за договором міни ОСОБА_6 обміняв квартиру АДРЕСА_6 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_8 .

Статтею 24 КпШС України визначено поняття роздільного майна подружжя.

Зокрема, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Статтею 17 Закону України «Про власність» передбачалось, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

За змістом пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №29 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону Про власність, ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі №6-135 цс/13 майно, набуте до 01 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: воно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід уважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких одержано спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення спільного господарства, побуту та формування бюджету).

У зв`язку із цим судам під час вирішення спору щодо поділу майна, нажитого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці. Саме перебування практично у шлюбних відносинах без установлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Суд вважаєає, що не можна вважати ОСОБА_1 власником половини майна, набутого спадкодавцем ОСОБА_6 до 01 січня 2004 року, на підставі ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» без установлення факту створення (придбання) сторонами цього майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету.

Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року, а КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу, і позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно було набуте відповідачем за спільні з нею кошти.

Щодо посилання позивача на те, що фактично за участю кожного з подружжя спірне нерухоме майно істотно збільшилося у розмірі та у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя, а тому відповідно до вимог ст. 62 СК України змінився правовій режим нерухомого майна зі статусу спільної власності на статус спільного майна подружжя, суд зазначає наступне.

Згідно положень пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Судом встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 183/84 від 25.05.2012 «Про оформлення раніше виконаного перепланування квартир АДРЕСА_9 та АДРЕСА_8 з об`єданням та приєднанням частини коридору загального користування» за ОСОБА_6 було оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_9 , загальна площа якої - 128, 95 кв.м., житлова площа - 90,9 кв.м..

На підставі зазначеного рішення Виконкому ЗМР департаментом житлового господарства та розподілу житлової площі ЗМР 20.10.2012 року ОСОБА_6 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_9 , загальна площа якої - 128, 95 кв.м., житлова площа -90,9 кв.м..

Згідно ВИСНОВОКУ ЕКСПЕРТА №0083 від 21.12.2023, який виготовлено на замовлення позивача, : « роботи які проведені у зв`язку з переплануванням та об`єднанням квартир АДРЕСА_9 та АДРЕСА_8 та приєднанням частини коридору загального користування в одну квартиру АДРЕСА_9 з урахуванням вихідних данних, в період з вересня 2000 року по лютий 2011 року, згідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, класифікуються як реконструкція та капітальний ремонт».

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 2 частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно з частиною першою статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні приписи містяться у статті 25 КпШС України.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування статті 62 СК України збільшення вартості майна повинне відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17.

Однак ВИСНОВОК ЕКСПЕРТА №0083 від 21.12.2023 не містить висновків щодо того, що вартість спірної квартири істотно збільшилась унаслідок здійснених за час шлюбу поліпшень, проведення реконструкції та капітального ремонту.

Крім того, оцінюючи ВИСНОВОК ЕКСПЕРТА №0083 від 21.12.2023, суд виходить з того, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

За змістом статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Як вбачається з ВИСНОВОКУ ЕКСПЕРТА №0083 від 21.12.2023, експерт при його складанні послався на вихідні дані надані позивачем про те, що капітальний ремонт було проведено в період з вересня 2000 року по лютий 2011 року.

Однак, в ході розгляду справи було встановлено, що Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_15 а станом на 31.07.2002 р. (арк.с. 54) погашено у зв`язку з перебудовою , а Технічний паспорт квартири АДРЕСА_10 (арк. с. 52-53) містить штамп погашення у зв`язку з переплануванням - 31.07.2001 р.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки, не могли остаточно визначитися з датою закінчення ремонту спірної квартири , а отже та обставина, що капітальний ремонт було завершено в 2011 році, спростовується іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Крім того, суд не приймає до уваги показання свідків в тій частині, що у 2006 році матір позивачки продала 2 земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в м.Запоріжжі, які належали їй на праві власності, крім того, приблизно у 2004 році була продана однокімнатна квартира після смерті батька позивачки, гроші від продажу нерухомості були передані позивачці ОСОБА_1 , які вона витратила на ремонт квартири АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що показання зазначених свідків , не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази, оскільки відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими.

Положеннями статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу, що визнання майна дружини, чоловіка за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя пов`язується із наявністю у сукупності двох умов:

1) істотність збільшення вартості майна;

2) істотність збільшення вартості має бути пов`язана зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Сам факт перебування осіб у шлюбі у період коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто, вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Суд вважає, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема , збільшення вартості спірного нерухомого майна внаслідок праці позивача та вкладення коштів ( Постанова КЦС/ВС у справі № 161/17237/19 від 24 березня 2021 року) .

Враховуючи вищенаведене, дослідивши подані сторонами докази, надавши правову оцінку доводам і запереченням сторін , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , усього на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , суд приходить до наступного.

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у абзацах другому та третьому пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, зверненню позивача до суду з указаним позовом, мало передувати вирішення питання щодо отримання нею у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, що у випадку відмови у вчиненні нотаріальної дії - видачі цього свідоцтва, вказувало б на наявність підстав для вирішення питання про порушення або невизнання його права у судовому порядку.

Отже, за відсутності відмови нотаріуса про видачу свідоцтва про право на частку спадщини за законом , вирішення цього спору в судовому порядку є неможливим, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню також не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири у спільному майні, визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 15 травня 2024 року.

Суддя: