К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 травня 2024 року місто Київ

справа № 375/708/21

апеляційне провадження № 22-ц/824/428/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Соколової В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області у складі судді Чорненької О.І. від 9 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

14 червня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що 13 червня 2008 року між батьком позивачів - ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений нотаріально посвідчений договір позики, який зареєстрований у реєстрі за № 3362, за яким відповідач отримав від ОСОБА_4 гроші кошти в сумі 35 000 грн, що еквівалентно 4 700 євро по курсу Національного банку України на 13 червня 2008 року, строком на 10 років до 13 червня 2018 року включно або на його першу письмову вимогу. Повернення позиченої суми повинно бути здійснено у селищі міського типу Рокитне Київської області з урахуванням індексу інфляції. Якщо позика не буде повернута до вказаного у договорі строку, то ОСОБА_4 вправі подати цей договір до стягнення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, спадкоємцями першої черги після померлого є позивачі.

Відповідач, отримані за вказаним договором позики кошти, незважаючи на те, що строк їх повернення сплив ще 13 червня 2018 року, позикодавцеві в особі спадкодавця ОСОБА_4 за час життя останнього не повернув.

Позивач ОСОБА_2 після прийняття спадщини усно звернувся до відповідача з приводу повернення боргу, проте в добровільному порядку ОСОБА_1 борг не повернув.

Посилаючись на викладене, позивачі просили стягнути з відповідача на свою користь в рівних частинах суму заборгованості, яка становить 168 080 грн 12 коп., з яких 155 048 грн 30 коп. - сума позики (обчислена за офіційним курсом гривні до євро, станом на дату подачі позову - 14 червня 2021 року, у розмірі 32,989 грн за 1 євро (4700 євро х 32,989 грн = 155 048 грн 30 коп.), та три проценти річних в розмірі 13 031 грн 82 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 9 грудня 2022 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 168 056 грн 36 коп., з яких 155 048 грн 30 коп. - сума позики, 13 008 грн. 06 коп. - три проценти річних. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 908 грн. 40 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 10 січня 2023 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 17 000 грн судових витрат на правничу допомогу.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачами доведено існування між ОСОБА_4 та відповідачем договірних правовідносин, що виникли на підставі нотаріально посвідченого договору позики від 13 червня 2008 року. Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є правонаступниками померлого ОСОБА_4 як спадкоємці першої черги за законом, унаслідок чого мають право на спадщину у рівних частинах. Позивачі 12 жовтня 2021 року уклали договір про поділ спадкового майна, відповідно до якого позивач ОСОБА_3 набула право власності на індивідуально визначене рухоме та нерухоме майно, а ОСОБА_2 набув право власності на інше індивідуально визначене нерухоме майно та все інше майно, яке на день смерті належало ОСОБА_4 та не увійшло до переліку у договорі про поділ спадкового майна від 12 жовтня 2021 року, та було виявлене після його посвідчення. Таким чином право на одержання коштів, наданих відповідачу у позику померлим ОСОБА_4 за договором позики від 13 червня 2008 року, та які ОСОБА_1 не повернуті, належить спадкоємцю померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , який, за таких обставин є правонаступником позикодавця.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник зазначає, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позов поданий 14 червня 2021 року, тобто не пройшов шестимісячний строк для прийняття спадщини. З цього слідує, що наразі коло спадкоємців не визначене, оскільки інші спадкоємці мають строк для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, позивачі не отримали свідоцтв про право на спадщину, а отже до них не перейшли права та обов`язки померлого ОСОБА_4 , в тому числі і права вимоги за договором позики від 13 червня 2008 року, унаслідок чого даний позов є передчасним.

Додаткове рішення ОСОБА_1 не оскаржується.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 13 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір позики, посвідчений державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Рокитнянського району Київської області Калітенко Л.Б., зареєстрований у реєстрі за № 3362.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 35 000 грн, що еквівалентно 4 700 євро по курсу Національного банку України на 13 червня 2008 року, строком на 10 років до 13 червня 2018 року включно або на його першу письмову вимогу. Повернення позиченої суми повинно бути здійснено у селищі міського типу Рокитне Київської області із урахуванням індексу інфляції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , виданого Райвідділом ЗАГС 19 березня 1983 року та серії І-ОК, виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області 12 грудня 2018 року, ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Згідно зі Свідоцтвом про одруження № НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області 25 серпня 2000 року, ОСОБА_5 , після одруження має прізвище ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки № 369/нар. 02-14 від 11 червня 2021 року державного нотаріуса Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Білоцерківського району Київської області, спадкоємцями після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є його діти: дочка - ОСОБА_3 та син - ОСОБА_2

12 жовтня 2021 року між позивачами укладено нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна, який зареєстрований в реєстрі за № 2802, відповідно до якого у спадщину до ОСОБА_3 переходить індивідуально визначене рухоме та нерухоме майно.

У спадщину до ОСОБА_2 переходить, окрім індивідуально визначеного нерухомого майна та корпоративних прав, все інше майно, яке на день смерті належало ОСОБА_4 , та не ввійшло до переліку в цьому договорі, тобто буде виявлене після посвідчення цього договору, зокрема право вимоги за договором позики від 13 червня 2008 року.

Договір позики від 13 червня 2008 року є дійсним та ніким не оспорювався. Датою повернення позики є 13 червня 2018 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень статі 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 статті 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України).

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 533 ЦК України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, хто його пережив та батьки.

Частиною 3 статті 1267 ЦК України передбачено, що спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Згідно з вимогами частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України).

Обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину передбачено статтею 1297 ЦК України у випадку, якщо він прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням нотаріально посвідченого договору про поділ спадкового майна від 12 жовтня 2021 року, до позивача ОСОБА_2 , як спадкоємця позикодавця ОСОБА_4 , перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на суму позики відповідно до умов договору позики від 13 червня 2008 року, які отримані відповідачем та не повернуті ним ОСОБА_4 .

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги вказаного висновку не спростовують, оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, коло спадкоємців визначено і відповідно до договору про поділ спадкового майна від 12 жовтня 2021 року, саме до спадкоємця ОСОБА_2 перейшло право вимоги за договором позики від 13 червня 2008 року, укладеного між спадкодавцем ОСОБА_4 та відповідачем, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, а вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Посилання як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції неотримання ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим, на думку відповідача, до позивача не перейшли права та обов`язки спадкодавця, не ґрунтується на нормах частини 5 статті 1268 ЦК України, частини 3 статті 1296 ЦК України, у зв`язку з чим на увагу не заслуговують.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду про те, що до позивача ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_4 , окрім права вимоги на суму позики, також перейшло право вимоги, передбачене статтею 625 ЦК України щодо сплати трьох процентів річних за період прострочення з оплати основного боргу.

Так, відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Тобто, склад спадщини має певні особливості: у порядку спадкування переходять лише ті права та обов`язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; права та обов`язки спадкодавця переходять до правонаступників як єдине ціле з урахуванням усіх забезпечувань та обтяжень.

Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора (частина 2 статті 608 ЦК України).

Згідно зі статтею 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Спадкування права на відшкодування збитків, моральної шкоди, сплату неустойки, передбачені статтею 1230 ЦК України, у редакції на час відкриття спадщини.

Статті 1218 і 1230 ЦК України співвідносяться між собою як загальне та спеціальне положення.

При цьому слід зазначити, що загальне правило сформульоване в законі прямо, і правило, що непрямо випливає із нього та виявляється висновком від протилежного, мають однакову юридичну силу.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 на підставі частини 2 статті 625 ЦК України трьох процентів річних, нарахованих на суму позики за період з 14 червня 2018 року по 13 червня 2021 року, суд першої інстанції не

звернув увагу на те, що позивач ОСОБА_2 не є позикодавцем (кредитором), а є спадкоємцем позикодавця.

Тобто, до складу спадщини після померлого ОСОБА_4 не ввійшло право вимоги кредитора, передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України щодо стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання, оскільки як вбачається з матеріалів справи, за життя спадкодавець, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з такою вимогою до відповідача не звертався, хоча таке право в нього виникло з 14 червня 2018 року.

Відповідно до статті 1230 ЦК України таке право переходить до спадкоємця лише у разі присудження судом трьох процентів річних спадкодавцеві за життя.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 185/5681/18, яка є аналогічною цій справі та у якій спадкоємець позикодавця заявив позовні вимоги до боржника про стягнення суми боргу за договором позики грошей; заборгованість за пенею; суми інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання; трьох процентів річних від простроченої суми.

Так, у справі № 185/5681/18 Верховний Суд скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та ухвалив в цій частині нове судове рішення, яким відмовив у задоволенні вказаних вимог, прийшовши до висновку, що санкції за невиконання грошових зобов`язань, передбачених умовами договору (пеня) та частиною другою статті 625 ЦК України (три проценти річних та інфляційні втрати) не присуджених спадкодавцю за його життя, не входять до складу спадщини.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 трьох процентів річних в сумі 13 008 грн 06 коп. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення вказаної вимоги без задоволення, в іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення задовольнити частково.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 9 грудня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 13 008 грн 06 коп. залишити без задоволення.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Поновити дію рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 9 грудня 2022 року у незміненій частині.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: