Головуючий у І інстанції Остапчук Т.В.
Провадження № 22-ц/824/6820/2024 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Гуля В.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» звернулося до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що надає послуги з утримання будинку та його прибудинкової території та виконує функції балансоутримувача будинку, надає житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири №70 у вищевказаному будинку, отримує такі послуги, при цьому зобов`язання по їх оплаті не виконує.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних послуг за період з 16 серпня 2021 року по 31 березня 2023 року на загальну суму 105 292,63 грн., з яких: 92 483,05 грн. - основної заборгованості, 10 948,48 грн. - інфляційних збитків, 1 861,10 грн. - 3% річних.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» загальну суму заборгованості - 105 292,63 грн., що складається з: 92 483,05 грн. основного боргу, 10 948,48 грн. інфляційних збитків, 1 861 грн. - 3% річних та судовий збір в розмірі 2 684 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 через представника - адвоката Гелемея Ю.М. подав на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилається на те, що матеріали справи не містять даних щодо існування договірних правовідносин між позивачем та адвокатом Бабур О.П., тобто підписання позовної заяви було вчинено всупереч Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та не породжує правових наслідків.

Крім того, стверджує, що між позивачем та відповідачем відсутні договірні правовідносини, а за відсутності підписаного договору, можливим способом довести надані послуги є докази, які свідчать про надання таких послуг, однак матеріали справи таких доказів не містять.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника позивача - адвоката Бабур О.П., остання просила рішення суду залишити без змін, а скаргу відповідача - без задоволення, посилаючись на те, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (105 292,63 грн.)менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс», основним видом діяльності якого є «Комплексне обслуговування об`єктів», надає послуги з утримання будинків та прибудинкової території та виконує функції балансоутримувача будинку, надає житлово-комунальні послуги власникам квартир, нежитлових приміщень та машиномісць.

Згідно Акту приймання-передачі житлової частини житлового будинку №72.2 за ГП (планова поштова адреса: АДРЕСА_1 ) від 16 серпня 2021 року, ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» прийняла на облік для подальшого утримання, експлуатації, та обслуговування вказаний будинок (а.с.35-36).

Відповідно до Наказу №26 від 30 липня 2021 року «Про встановлення вартості послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території, додаткових послуг у житловому будинку АДРЕСА_1 » вартість послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території (житло) при оплаті до 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим становить 21,59 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири та 22,81 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири при оплаті після 20-го числа місяця (а.с.27).

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно №304891520 від 13 липня 2022 року (а.с.9).

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних послуг, за період з 16 серпня 2021 року по 31 березня 2023 року становить 105 292,63 грн. (а.с.10).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Відповідно до пункту сьомого Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин, власник, наймач житлового приміщення зобов`язаний сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є щомісячна сплата позивачу вартості наданих послуг.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (стаття перша Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до пункту п`ятого ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч.2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Враховуючи викладене, та, зважаючи на доведеність факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо утримання належного йому майна та ухилення від оплати наданих йому позивачем послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних послуг, законним та обґрунтованим є висновок суду про стягнення з відповідача нарахованої позивачем за період з 16 серпня 2021 року по 31 березня 2023 року заборгованості за спожиті комунальні послуги у розмірі 92 483,05 грн.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Оскільки судом встановлено, що заборгованість за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних послуг відповідача становить 92 483,05 грн., що в свою чергу свідчить про прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, обґрунтованим є і висновок суду про наявність підстав для застосування частини другої статті 625 ЦК України.

Правильність нарахованих позивачем інфляційних збитків у сумі 10 948,48 грн. та 3% річних у сумі 1 861,10 грн. відповідач під час розгляду справи не спростував.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт існування у відповідача заборгованості за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних послуг, висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є обґрунтованим, оскільки із наданого позивачем розрахунку вбачається, що внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань по оплаті послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних послуг порушень, у відповідача наявна заборгованість у розмірі 105 292,63 грн., що складається з: 92 483,05 грн. основного боргу, 10 948,48 грн. інфляційних збитків та 1 861 грн. - 3% річних, яка і підлягає стягненню, зважаючи на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем спростований не був.

При цьому, слід зазначити, що відповідач ОСОБА_1 не надав жодних доказів на спростування обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, надавши на підтвердження цих обставин суду належні, допустимі та достовірні докази.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять даних щодо існування договірних правовідносин між позивачем та адвокатом Бабур О.П., що свідчить про те, що підписання позовної заяви було вчинено всупереч Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та не породжує правових наслідків, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (частина третя статті 58 ЦПК України).

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема довіреністю фізичної або юридичної особи (п.1 ч.1 ст. 62 ЦПК України).

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (ч. 3 ст. 62 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви було додано довіреність від 03 січня 2023 року, якою ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» уповноважило адвоката Бабур О.П. представляти його інтереси зокрема в судах України при розгляді цивільних, господарських, адміністративних справ. При цьому, представник має право надавати пояснення, заяви, клопотання, інформацію, знайомитися з матеріалами, брати участь у переговорах, у процесуальних та інших діях, отримувати судові рішення, ухвали, виконавчі листи, накази, інші документи, витяги, виписки з них, подавати та отримувати докази, документи та інші предмети, засвідчувати відповідність документів оригіналу, підписувати від імені довірителя листи, заяви, скарги, претензії, інші документи, надсилати та отримувати поштові відправлення, сплачувати та отримувати судові та інші витрати (а.с.44).

Таким чином, адвокат Бабур О.П. мала необхідні повноваження на підписання позовної заяви та ведення даної справи у суді.

Посилання апелянта у скарзі на те, що між позивачем та відповідачем відсутні договірні правовідносини, а за відсутності підписаного договору, можливим способом довести надані послуги є докази, які свідчать про надання таких послуг, які в матеріалах справи відсутні, є необґрунтованими, оскільки згідно із нормами закону, незважаючи на наявність чи відсутність договору, власник зобов`язаний сплачувати за ті послуги, які фактично споживає.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідач фактично не споживає надані позивачем послуги, матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду, повторюють доводи відзиву на позовну заяву. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс», ухвалено обґрунтоване рішення про їх задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: