Справа №490/5626/23
Провадження № 22-ц/812/712/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Островським Сергієм Борисовичем

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Черенковою Н.П., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 13 жовтня 2008 року, згідно якої йому було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому відповідачем збільшився до 25 000,00 грн.

Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Посилаються на те, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У свою чергу, ОСОБА_1 своїх зобов`язань належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 20 лютого 2023 року має заборгованість в розмірі 30777,64 грн, з яких: 24910 грн заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту 24910 грн.; 5867,64 грн заборгованість по простроченим відсоткам.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 13 жовтня 2008 року у розмірі 30777,64 гривень станом 20 лютого 2023 року.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2024 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17 жовтня 2007 року в сумі 30 777,64 грн., яка складається з: 24 910,00 грн - заборгованість за кредитом; 5 867,64 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 2 684,00 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що сторони погодили сплату процентів за користування кредитними коштами та штрафів, а тому твердження відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування та тарифами суд не бере до уваги, оскільки дане твердження спростовується підписаними ОСОБА_1 заявами від 17 жовтня 2007 року та від 13 жовтня 2008 року з вказаною в них процентною ставкою, Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» від 28 жовтня 2008 року, Заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 28 травня 2021 року.

Щодо застосування строків позовної давності заявленої відповідачем у відзиві на позовну заяву, суд зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом 19 червня 2023 року, а перебіг позовної давності почав спливати з 26 липня 2021 року, тому суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому заява відповідача про застосування строку позовної давності застосуванню не підлягає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 діючи через свого представника адвоката Островського С.Б. не погоджується з рішенням суду першої інстанції та просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, вказував, що позивач згідно вказаного договору немає права нараховувати та стягувати з ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом за період з 17 жовтня 2007 року по 27 травня 2021 року кошти, які ОСОБА_1 за цей період сплачував по кредитному договору, були незаконно направлені позивачем на погашення неправомірно нарахованих відсотків.

У заяві від 17 жовтня 2007 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена. ОСОБА_1 в заяві від 17 жовтня 2007 року підписав лише такі розділи: перший, другий, третій та четвертин. В цих розділах жодного слова не зазначено про проценти за кредитом та їх розмір. П`ятий розділ заяви, в якому зазначені проценти у сумі 3% за місяць підписані представником банку, а підпису відповідача немає.

А тому, вважає, що договір від 17 жовтня 2007 року не передбачав сплату відсотків за користування кредитним коштами.

У заяві від 13 жовтня 2008 року процентна ставка за користування кредитними коштами також не зазначена. ОСОБА_1 в заяві від 13 жовтня 2008 року підписав лише 1-4 розділи, в яких умова про сплату відсотків не зазначена. П`ятий розділ заяви, в якому зазначені проценти у сумі 3% за місяць підписані представником банку, а підпису відповідача немає.

Відповідно до п. 4 Заяви від 13 жовтня 2008 року зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що ця Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг.

Щодо довідки про умови кредитування від 28 жовтня 2008 року апелянта зазначає:

- як вказано вище договір про надання банківських послуг складається з 4 документів: 1) Заява; 2) Пам`ятка клієнта; 3) Умови та Правила надання банківських послуг; 4) Тарифи. Довідка про умови кредитування не входить до переліку вищевказаних документів, а отже не є частиною кредитного договору.

- датою підписання кредитного договору є 13 жовтня 2008 року. А довідка про умови кредитування датується 28 жовтня 2008 року. Це говорить про те, що довідка є окремим документом, а не частиною кредитного договору.

А тому, на його думку, договір від 13 жовтня 2008 року не передбачав сплату відсотків за користування кредитним коштами.

Вказує, що відсотки за користування кредитом за період з 17 жовтня 2007 року по 27 травня 2021 року не передбачались кредитним договорами.

Таким чином, позивач немає права нараховувати проценти за наданим кредитом та вимагати їх стягнення в судовому порядку.

Виписка від 22 лютого 2023 року за договором №б/н за період з 28 вересня 2007 року по 22 лютого 2023 року свідчить, що за період з 28 вересня 2007 року по 27 травня 2021 року ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у сумі 142 711,35 грн., а на погашення заборгованості спрямував 142 711,51 грн. Тобто борг по тілу кредиту станом на 27 травня 2021 року відсутній.

Таким чином, станом на 27 травня 2021 року відсутні борги за тілом кредиту та відсотками.

Посилається на те, що відповідач в суді першої інстанції також заявляв про застосування строку позовної давності, але судом цей довід не був взятий до уваги.

Внаслідок того, що розрахунок боргу за тілом кредиту та відсотками за період з 28 травня 2021 року по 01 квітня 2022 року позивачем до позовної заяви не доданий, в задоволенні цих вимог також слід відмовити.

Враховуючи вказане суд першої інстанції повинен був відмови у задоволені позову повністю.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону не відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги банку в повному обсязі суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 17 жовтня 2007 року підписав Заяву № б/н, згідно якої йому видано кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та встановлено кредитний ліміт у сумі 1200,00 грн з базовою процентною ставкою по Кредитному ліміту на момент підписання Договору у розмірі 3% в місяць на залишок заборгованості( а.с.105).

Відповідно до довідки про надані кредитні картки, ОСОБА_1 13 жовтня 2008 року відповідачу перевипущено картку «Універсальна» в зв`язку з чим ним підписано Заяву № б/н, згідно якої йому видано кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та встановлено кредитний ліміт у сумі 1200,00 грн з базовою процентною ставкою по Кредитному ліміту на момент підписання Договору у розмірі 3% в місяць на залишок заборгованості. 28 жовтня 2008 року отримав кредитну картку та ПІН (а.с.25)

Також відповідачем 28 жовтня 2008 року підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», згідно якої, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році) становить 3,0%; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25-го числа місяця, наступного за звітним ( а.с.26).

Згідно Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, 28 травня 2021 року сума наданого відповідачу кредитного ліміту збільшилася до 25 000,00 грн, в зв`язку з чим, ОСОБА_1 цифровим власноручним підписом в банківській системі підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, згідно якої, Банком надано останньому безготівковим шляхом на споживчі цілі, кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з фіксованою процентною ставкою у розмірі 42,0% річних для карт «Універсальна» та 40,8 % для карт «Універсальна GOLD».

Згідно п.2.1.1.2.12. вказаної Заяви, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту в розмірі:

- 60,0 % - для карт «Універсальна»;

- 60,0 % - для карт «Універсальна GOLD»;

- 60,0 % - для преміальних карток: Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature.

Отже, сторони погодили оплату процентів за користування кредитним коштами.

Відповідно до виписки з особового карткового рахунку ОСОБА_1 за договором б/н, що є належним доказом наявності заборгованості за укладеним договором та її розмір, за період з 28 вересня 2008 року по 13 серпня 2021 року, останній активно користувався кредитним коштами та здійснював грошові операції, зокрема зняття готівки та перерахування грошей на іншу картку( а.с. 46-69).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 20 лютого 2023 року становить 30777,64 грн, з яких: 24910 грн заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту - 24910 грн.; 5867,64 грн заборгованість по простроченим відсоткам (а.с.88-104).

Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

При цьому, за вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк», позивач обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості посилався на те, що такі умови договору були узгоджені між сторонами, оскільки ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, та погодився на встановлені Тарифи банку, які передбачали оплату процентів, пені та комісії, а також штрафу на користь позивача.

На підтвердження викладених позовних вимог представником банку надано анкети-заяви та довідку про умови та правила, які підписані особисто відповідачем та в якій зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з розрахунку 360 днів у році (а.с.25,26,105).

За такого, сторонами договору було узгоджено умови кредитування, що у розумінні ст.628 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 , тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами склалися кредитні правовідносини, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, що стало причиною виникнення заборгованості.

Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у справі №70/6058/17 від 04 грудня 2019 року та №382/327/19 від 12 лютого 2020 року.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що сторони погодили сплату процентів за користування кредитними коштами та штрафів, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність погодження відсоткової ставки спростовується матеріалами справи, а саме: заявами від 17 жовтня 2007 року та від 13 жовтня 2008 року з вказаною в них процентною ставкою, Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» від 28 жовтня 2008 року, Заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 28 травня 2021 року.

Щодо поклику апеляційної скарги про необхідність застосування позовної давності та неврахування судом першої інстанції вказаного доводу, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Так, апеляційним судом встановлено, що в суді першої інстанції представник відповідача подавав заяву про застосування позовної давності.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення зазначав, що однією із підстав переривання позовної давності є часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з копії виписки за договором № б/н станом на 22 лютого 2023 року, відповідачем, зокрема, 26 липня 2021 року здійснено часткове погашення заборгованості за наданим кредитом, шляхом поповнення карткового рахунку у сумі 1497,00 грн, що свідчить про переривання позовної давності в силу положень частини першої статті 264 ЦК України.

За таких обставин, перебіг позовної давності визначається з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а саме з моменту останнього платежу відповідача по кредиту, тобто з 26 липня 2021 року, що узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного суду від 15 січня 2021 року у справі № 494/366/19.

Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 19 червня 2023 року, а перебіг позовної давності почав спливати з 26 липня 2021 року, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому заява відповідача про застосування строку позовної давності застосуванню не підлягає.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов передчасно з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження №61-21807св19.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до статті 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається із матеріалів справи, строк дії першої кредитної картки - по вересень 2011 року, а строк дії останньої виданої кредитної картки відповідача встановлено до травня 2025 року. З позовом щодо стягнення заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» звернулось у червні 2023 року( а.с.24).

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Таким чином, при вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування строку позовної давності суд враховує строк дії картки в межах якої відповідачем здійснено поповнення рахунку зазначено до 05/25. Оскільки строк дії кредитної картки, виданої відповідачу, визначено до останнього дня травня 2025 року, тобто до 31 травня 2025 року, тобто банком не пропущена позовна давність.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції хоча був і іншої думки щодо відмови у застосуванні до спірних правовідносин позовної давності, проте це не впливає на правильність висновків викладених у оскаржуваному рішенні щодо підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за кредитним договорам відповідає дійсним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно безпідставного стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 2684 грн. оскільки відповідно до довідки Серія МСЕ-06 №005081 від 29 червня 2006 року ОСОБА_1 є інвалідом другої групи ( а.с.151).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Отже, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Враховуючи вищенаведене правове регулювання, суд першої інстанції на наявні у матеріалах справи докази належної уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідач на користь позивача судового збору.

За такого, судовий збір сплачений АТ КБ «Приват Банк» при подачі позову в сумі 2684 грн. підлягає компенсації за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2024 року в частині стягнення судового збору слід змінити, понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду першої інстанції в сумі 2684 грн. компенсувати за рахунок державного бюджету.

Витрати по оплаті судового збору за перегляд цієї справи апеляційним судом віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Островським Сергієм Борисовичем задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судових витрат змінити.

Компенсувати Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570) судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви, в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Витрати по оплаті судового збору за перегляд цієї справи апеляційним судом віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 07 травня 2024 року.