Справа №442/2449/24
Провадження №2-о/442/261/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

судді Медведика Л.О.,

за участю секретаря судових засідань Далявської Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб Дрогобицької міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

Заявник звернувся із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) разом з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинку АДРЕСА_1 .

Від заявника надійшла заява про слухання справи у його відсутності та задоволення заяви про встановлення факту.

Від заінтересованої особи ОСОБА_2 також надійшла заява про те, щоб слухати справу за її відсутності.

Представник заінтересованої особи Дрогобицької міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходити до наступного висновку.

За правилами ст. 293 ЦПК України - окреме провадження, це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом невизначено іншого порядку їх встановлення.

За приписами ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько заявника ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 13.06.2022 року.

Після смерті батька відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_1 , який належав йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом (зареєстровано в реєстрі за № І-232), а також на земельну ділянку, належну до житлового будинку (державний акт серії ЯБ № 347870), за кадастровим номером :01:048:0012.

До дня смерті його батько був зареєстрований та проживав у своєму будинку АДРЕСА_1 . Зважаючи на похилий вік (батько був 1930 р.н.), останні роки свого життя він багато хворів та потребував стороннього догляду. Батько не міг самотужки себе обслуговувати у побуті, потребував щоденного догляду та допомоги, яку заявник йому надавав. З огляду на ці обставини, заявник змушений був переїхати у будинок до свого батька та постійно з ним проживати, так як інших родичів, які б могли здійснювати догляд за ним, на той момент не було в Україні.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У заявника, як спадкоємця за законом І черги після смерті батька, виникло право на отримання спадщини щодо вказаного вище нерухомого майна, у зв`язку із чим він звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Покликаючись на вимоги ст.ст. 1269, 1270 ЦК України приватний нотаріус Кобак О.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, як це вбачається з листа-відмови за № 48/01-16 від 07.03.2024 року, оскільки ним не було надано доказів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та своєчасного прийняття спадщини, а також не подано заяву про прийняття спадщини до закінчення шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 із спадкодавцем в будинку АДРЕСА_1 підтверджується Актом на предмет проживання без реєстрації, виданим 19 березня 2024 року за № 48, з якого вбачається, що він проживав у зазначеному будинку разом з батьком до дня його смерті, здійснював доглядом за ним, займався утриманням і похованням.

З Постанови Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18), в якій викладена правова позиція з даного приводу, вбачається, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Також в даній Постанові ВС зазначено, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у Постанові від 07.11.2018р. у справі № 336/709/18 (провадження № 61-39374св18), а також у Постанові від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18).

Згідно з частиною першою ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Викладені доводи узгоджуються з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 07.11.2018р. у справі № 336/709/18.

Сестра заявника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовилася від прийняття спадщини за законом, про що написала нотаріально посвідчені заяву. Інших спадкоємців, які б могли претендувати на спадкове майно будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку немає.

Разом з тим, прізвище заявника ОСОБА_4 та прізвище його батька та сестри ОСОБА_5 містять відмінності у написанні, що відбулося внаслідок зрусифікованої форми мого прізвища ОСОБА_4 . Зазначене підтверджується отриманим експертним висновком Львівського національного університету імені Івані Франка від 21.03.2024 № 570, щодо ідентичності документальних записів.

У вказаному вище експертному висновку чітко зазначено, що було здійснено правописний аналіз власних назв ОСОБА_6 та встановлено, що дані прізвища є ідентичними.

При таких обставинах суд вважає, що задоволення заяви про встановлення юридичного факту не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 315, 317 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву задоволити.

Встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) разом з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Медведик Л.О.