Справа № 621/3544/23
Провадження № 2/621/140/24
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2024 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючий - суддя Вельможна І.В.,

секретар судового засідання - Лацько А.В.,

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Бубліченко М.В.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

представник третьої особи - Матвіїв В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

в с т а н о в и в:

14.09.2023 адвокат Бубліченко М.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа - Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить позбавити відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дитина - син ОСОБА_3 .

Після народження дитини сторони припинили спільне проживання.

Дитина залишиласч проживати разом з матір`ю позивачем по справі - ОСОБА_1 та перебуває на її повному утриманні.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 травня 2021 року по справі № 639/1640/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 в розмірі 1 500 грн. 00 к., щомісячно, починаючи з 11.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Обов`язок зі сплати аліментів відповідач ОСОБА_2 не виконує у зв`язку з чим має заборгованість зі сплати аліментів, станом на червень 2023 року, у розмірі 41 516 грн 12 к.

Крім того, малолітній ОСОБА_3 , 2018 року народження має захворювання центральної нервової системи, діагноз: органічне ураження ЦНС, когнітивний дефіцит, загальне недорозвинене мовлення 1 рівня, у зв`язку з чим потребує постійного лікування.

Відповідач станом здоров`я сина не цікавиться, участі в його лікуванні не приймає.

Після припинення шлюбних відносин, ОСОБА_2 припинив виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання та забезпечення дитини.

В зв`язку з тим, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків, з метою захисту прав малолітнього сина, ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2023 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 31.10.2023.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2023 року замінено третю особу - Службу у справах дітей по Новобоварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради та відкладено підготовче засідання до 23 листопада 2023 року.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13 лютого 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 04.03.2024, зобов`язано Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, надати висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04.03.2024 у зв`язку з першою неявкою відповідача судове засідання відкладено до 20.03.2024.

20.03.2024 у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному судове засідання відкладено до 09.04.2024.

09.04.2024 у зв`язку з неявкою відповідача та ненадходження від органу опіки та піклування висновку щодо розв`язання спору, судове засідання відкладено до 30.04.2024.

30.04.2024 у зв`язку з неявкою відповідача та ненадходження від органу опіки та піклування висновку щодо розв`язання спору, судове засідання відкладено до 15.05.2024.

30.04.2024 до канцелярії суду надійшов висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав (а.с.150-155, 158-161).

15.05.2024 до канцелярії суду від представника позивача адвоката Бубліченка М.В. надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких останній позовні вимоги просив задовольнити, зазначив що сторона позивача не погоджується з висновком наданим органом опіки та піклування наданим до суду, вважав, що позбавлення прав відповідача буде відповідати інтересам малолітньої дитини (а.с.164-166).

15.05.2024 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не прибули.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бубліченко М.В. до канцелярії суду надав заяву відповідно до якої просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, не заперечував проти постановлення по справі заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на його адресу місця реєстрації судом та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду ОСОБА_2 не повідомив, відзив на позов не надавав, будь яких заяв з процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник третьої особи - Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не прибув, до канцелярії суду від начальника служби у справах дітей, надійшов лист відповідно до якого остання просила проводити судове засідання за відсутності представника третьої особи та прийняти рішення в інтересах дитини.

Згідно зі статтею 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України та враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.

Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24 січня 2018 року Новобаварським районним у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 42 (а.с. 9).

З копії паспорта громадянина України, виданого Липецьким відділом УМВС України в Харківській області 05.07.1996 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , довідки № 444 від 10.08.2023 наданої головним інженером ЖРЄД житлово-експлуатаційної дільниці АТ Харківський машинобудівний завод "Світло шахтаря" ОСОБА_9 за підписом паспортиста ОСОБА_4 , копії довідки про реєстрацію місця проживання № 01-04509-2020, вбачається що за адресою: АДРЕСА_1 , гуртожиток, зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 та її діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (а.с. 6, 18, 19).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 травня 2021 року по справі 639/1640/21, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. 00 к., щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 11.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 01.07.2021 (а.с. 10-11).

Відповідно до інформації наданої Зміївським відділом державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на запит ОСОБА_1 та адвокатський запит Бубліченка М., на виконанні у Зміївському відділі державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заходиться виконавчий лист № 639/1640/21, виданий 05.07.2021 Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. 00 к., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 11.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 30.06.2023 заборгованість зі сплати аліментів складає 41 516 грн 12 к. (а.с. 12-13, 14-15).

З наданих розрахунків заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 за виконавчим листом № 639/1640/21, виданим 05.07.2021 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , 2018 року народження вбачається, що з моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання та по дату нарахування заборгованості (30.06.2023), відсутні будь-які зарахування грошових коштів в рахунок сплати аліментів (а.с. 13, 15).

З листа № 410/0/535-23 наданого 22.08.2023 директором КНП "Міська дитяча поліклініка № 2" Харківської міської ради ОСОБА_10 вбачається, що первинна медична допомога дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 надається в КНП "Міська дитяча поліклініка № 2" ХМР на підставі укладеної декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, з лікарем-педіатром ОСОБА_8 . Згідно первинної медичної документації ф. №112/0 "Історія розвитку дитини", у ОСОБА_3 спостерігаються проблеми з розвитком спілкування, вимовляння слів, здатність розмовляти, згідно рекомендації дитячого лікаря-невролога, Ситих ОСОБА_3 потребує кваліфікованої консультації дитячого психіатра. Мати дитини зверталася до лікарів педіатра, невропатолога з питанням лікування. Батько дитини - ОСОБА_2 станом здоров`я сина не цікавиться (а.с. 22).

Відповідно до висновку Департаменту службу справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час розгляду та вивчення наданих документів, встановлено, що батьки дитини в зареєстрованому шлюбі не перебували, батьківство ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 було встановлено відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України, після припинення фактичних шлюбних відносин між батьками малолітній ОСОБА_3 залишився проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання невідоме.

ОСОБА_2 запрошувався до Департаменту служб на співбесіду, однак не з`явився, пояснень чи документів не надав. Згідно інформації КНП "Міська дитяча поліклініка № 2" Харківської міської ради від 22.08.2023 № 410/0/535-23, у дитини спостерігаються проблеми з розвитком спілкування, вимовляння слів, здатністю розмовляти. Батько дитини ОСОБА_2 станом здоров`я сина не цікавиться. На думку адміністрації закладу, на даний час батько дитини мешкає в іншому місці. Відповідно до інформації Зміївського ВДАС у Чугуївському районі Харківської області, заборгованість ОСОБА_2 по виплаті аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 станом на 30.06.2023 складає 41 516 грн 12 к. ОСОБА_1 пояснила, що батько дитини ухиляється від обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не відвідує сина, не цікавиться його здоров`ям, розвитком та досягненнями, матеріально не допомагає.

Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було додатково розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, недостатньо підстав для підтвердження умисної винної поведінки батька та неможливості виправити ситуацію.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 19, 164 Сімейного кодексу України та рекомендацією комісії, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 152-154, 159-161).

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частин 1-4 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до частин 3, 4 статті 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частинами 4, 5, 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абзацу 2 пункту 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

З позовної заяви слідує, що підставою позбавлення батьківських прав є ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Стаття 171 Сімейного кодексу України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Суд зазначає, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьками конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.

Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків ОСОБА_2 з виховання його малолітнього сина ОСОБА_3 , не виявлення щодо нього батьківського піклування, який не цікавиться дитиною, його розвитком, матеріальним забезпеченням, станом здоров`я, не приймає жодної участі у його житті, з огляду й на те, що малолітній ОСОБА_3 у зв`язку з проблемами у розвитку потребує підвищеної уваги до стану здоров`я та розвитку зі сторони батьків, а тому встановлені фактичні обставини узгоджуються з приписами частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, та є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача з врахуванням наявності його винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками.

Судом також не встановлено наявність вагомих підстав вважати, що відповідач змінить своє відношення до дитини, відповідачем не надано належних та допустимих доказів , які б свідчили про бажання спілкуватись з сином.

Щодо письмового висновку органу опіки й піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у зв`язку з недостатністю підстав для підтвердження умисної винної поведінки батька, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини шостої статті 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування щодо роз`яснення спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру, тобто носить рекомендований характер та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на встановлені обставини у справі, зокрема й з огляду на те, що на виклик органу опіки й піклування відповідач ОСОБА_2 для розгляду питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , не з`явився, будь-яких письмових пояснень чи документів не надав, суд відноситься критично до наданого висновку, оскільки ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини відповідно пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав.

Враховуючи викладене, з огляду на вищевказані обставини, які в сукупності свідчать про необхідність застосування судом такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, а позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, позов підлягає задоволенню.

Враховуючи, що позивач не вимагала відшкодування судових витрат сплачених нею за подання позову до суду, питання щодо розподілу понесених ним витрат судом не вирішувалося.

Відповідно до другого речення частини 5 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав у відношенні малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснити учасникам справи, що строки, вказані у рішенні, обчислюються з урахуванням положень пункту 3 Розділу 12 Прикінцеві положення Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано - 24.05.2024.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Третя особа - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, юридична адреса: вулиця Чернишевська, будинок 55, м. Харків, 61002, .

Головуючий: