ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/354/23Головуючий у 1-й інстанції Гудкова Ю.Г.
Провадження № 22-ц/817/406/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2024 року, ухвалене суддею Гудковою Ю.Г., дати складання повного тексту не зазначено, та на додаткове рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2024 року, ухвалене суддею Гудковою Ю.Г., дати складання повного тексту не зазначено, у справі №603/354/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 30.07.2018 року у розмірі 57681.90 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 30.07.2018 року шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку із ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг. На підставі цього договору та відповідно до виявленого бажання відповідачці ОСОБА_1 відкрито кредитний рахунок і встановлено початковий кредитний ліміт, який надалі збільшено до 50000 грн, а також надано кредитну картку для користування кредитним рахунком. Станом на 15.04.2023 року внаслідок порушення умов договору та неповернення суми кредиту у ОСОБА_1 виникла заборгованість на загальну суму 57681.90 грн. З огляду на наведені обставини просили стягнути із відповідачки зазначений розмір заборгованості, а також 2684 грн сплаченого судового збору.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2024 року заяву представника відповідача - адвоката Андрусенка Ігоря Ярославовича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9900 (дев`ять тисяч дев`ятсот) грн.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, АТ КБ «ПриватБанк» подало на них апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2024 року просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що до суду була надана копія заяви від 30.07.2018 року, в якій Відповідачка особистим підписом засвідчила, що вона згодна, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Також зазначає, що операції зі зняття коштів з картки Відповідачки в Приват24 стали можливими лише в результаті входу до Приват24, пароль входу до якого знала лише Відповідачка, а для його зміни необхідно вводити пін-код картки, який відомий виключно Відповідачці. А для його зміни необхідно вводити пін-код картки, який також відомий лише Відповідачці та за розголошення або не забезпечення його зберігання вона несе відповідальність.

Вказує, що АТ КБ «ПриватБанк» надав суду відповідь на запит» 9729948-ВБ від 15.11.2023 року (на який у оскаржуваному рішенні посилається суд) та інформацію з кримінального провадження, з якої вбачається наступне: «Потерпіла повідомила, що отримала повідомлення від банку незрозумілого їй змісту про наявну заборгованість і номер контактного телефону для зв`язку. ОСОБА_1 пояснила, що спілкувалася з «реальними співробітниками банку та отримувала різні паролі...» В ході перевірки звернень клієнта, встановлено що правоохоронними органами в рамках ЄРДР 0000169 від 06.10.2022 року проводилась виїмка. В матеріалах кримінального провадження зазначено, що ОСОБА_1 отримала повідомлення з тел. НОМЕР_1 наступного змісту: «ОСОБА_1, за несанкціоноване користування карткою, у Вас заборгованість (1836 грн) підійдіть до відділення: -НОМЕР_12...». Зателефонувавши на номер НОМЕР_1 клієнтка виконувала всі подальші вказівки зловмисника....»,

Вважає, що Відповідачкою здійснено розголошення інформації, необхідної для здійснення банківських операцій.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2024 року просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви представника відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу.

Зокрема зазначає, що обсяг матеріалів справи не є великим, справа не відноситься до справ значної складності, а тому вважає, що вартість наданих адвокатом послуг є явно завищеною та підлягає зменшенню.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2024 року представник відповідачки - адвокат Андрусенко І.Я. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2024 року - без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Зокрема зазначає, що ОСОБА_1 не несе відповідальності за незаконне зняття із її картки НОМЕР_3 коштів, оскільки електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача. Окрім того, ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк не надав відповідних доказів в спростування вказаних обставин.

ОСОБА_1 не надавала дозвіл на збільшення кредитного ліміту, яке відбулося безпосередньо під час зняття коштів. 16.08.2021 року кредитний ліміт на картці НОМЕР_3 було збільшено до 25000 грн. А в період незаконного зняття коштів 19.02.2022 року кредитний ліміт було збільшено до 50000 грн.

Зняття коштів відбулось без фізичного пред`явлення ОСОБА_1 банківської картки. Зняття вказаних коштів відбувалось у банкоматах, які знаходяться у м.Херсоні. ОСОБА_1 ніколи не була у вказаних містах, тим більше у період з 18 по 22.02.2022 року. У вказаний період ОСОБА_1 перебувала у межах Монастириського (на даний час Чортківського) району Тернопільської області.

Зазначає, що ОСОБА_1 нікому не передавала свою банківську картку, пін-код від неї і не дозволяла нею користуватись. Після незаконного зняття із вказаної картки коштів розпочалось повномасштабне вторгнення росії. Про зняття вказаних коштів ОСОБА_1 не отримувала жодних SMS повідомлень.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

30.07.2018 року відповідачка ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (т.1 а.с.14).

Як убачається зі змісту зазначеного документа, підписанням цієї анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердила, що у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою: privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування. Окрім того, ОСОБА_1 погодилася із тим, що у разі використання нею електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису для підписання цієї анкети-заяви, такий підпис прирівнюється до її власноручного підпису.

До позовної заяви також долучено паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 19.02.2022 року із використання ОТР-пароля (т.1 а.с.15-19).

Як убачається із долученої до позовної заяви довідки про видані ОСОБА_1 кредитні картки, 15.08.2017 року ОСОБА_1 видано картку «Універсальна» № НОМЕР_2 з терміном дії до 08.2021 року, 16.08.2021 року - «Універсальна» GOLD НОМЕР_3 з терміном дії до 05.2025 року (т.1 а.с.13).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_2 , оформленої на ОСОБА_1 15.08.2017 року, на вказану картку 30.07.2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 7500 грн, 16.08.2021 року кредитний ліміт збільшено до 25000 грн, а 19.02.2022 року - до 50000 грн, 04.11.2022 року та 15.11.2022 року кредитний ліміт зменшено до 49908.27 грн, а 22.11.2022 року - до 0.00 грн (т.1 а.с.12).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 30.07.2018 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 31.08.2019 року складала 6291.12 грн, з яких 6009.15 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 281.97 грн - заборгованість за нарахованими відсотками (т.1 а.с.8-9).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 30.07.2018 року станом на 15.04.2023 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 57681.90 грн, з яких: 0.00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 45941.50 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0.00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 11740.40 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0.00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0.00 грн - заборгованість по пені та комісії (т.1 а.с.10-11).

Як убачається зі змісту вказаного розрахунку, 08.10.2020 року ОСОБА_1 повністю погасила заборгованість за наданим кредитом і до 18.02.2022 року її кредитний баланс не змінювався. 18.02.2022 року ОСОБА_1 нараховано заборгованість у розмірі 24907.42 грн, 19.02.2022 року - 21845.34 грн, 20.02.2022 року - 49925.34 грн.

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» №8028963-ВБ від 27.09.2023 року (т.1 а.с.160) на момент закінчення терміну дії банківської картки № НОМЕР_2 , виданої ОСОБА_1 згідно договору від 30.07.2018 року, по цій картці не було заборгованості.

Водночас у період з 19.02.2022 року до 20.02.2022 року із картки № НОМЕР_3 у банкоматах м.Херсон загалом знято 69117.92 грн. Станом на 27.09.2023 року по картці № НОМЕР_3 існувала заборгованість у розмірі 57681.90 грн, а 22.09.2022 року вказану картку заблоковано за сигналом на ОКОМ2022.09.22 (операції по картці клієнта здійснювались третьою особою).

На підтвердження користування відповідачем кредитними коштами до позовної заяви долучено виписку за договором №б/н за період з 15.08.2017 до 19.04.2023 року (т.1 а.с.76-77), зі змісту якої убачається, що з 30.07.2018 року до 08.10.2020 року ОСОБА_1 активно користувалася карткою № НОМЕР_2 , знімала готівку, здійснювала розрахункові операції у торгівельних мережах, оплачувала комунальні послуги та погашала заборгованість. 08.10.2020 року баланс на вказаній банківській картці становив 92.57 грн.

16.08.2021 року на банківській картці № НОМЕР_3 було збільшено кредитний ліміт до 25000 грн, а 18.02.2022 року із цієї картки у банкоматі загалом знято 20000 грн готівкою (із врахуванням комісії - 20739.21 грн) та використано 5518.21 грн на оплату комунальних послуг.

19.02.2022 року на банківській картці № НОМЕР_3 повторно збільшено кредитний ліміт до 50000 грн та у період з 19.02.2022 року до 20.02.2022 року загалом знято 87000 грн готівкою у банкоматі (із врахуванням комісії - 89917.92 грн). Водночас 19.02.2022 року на вказану банківську картку було здійснено переказ коштів із картки № НОМЕР_4 у розмірі 64900 грн.

До матеріалів справи долучено надану представником відповідача копію позовної заяви з додатками у справі № 603/384/23 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т.1 а.с.109-134).

Із матеріалів вищевказаної позовної заяви убачається, що 19.02.2022 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 із використанням простого електронного підпису ОТР-паролем укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 64900 грн строком на 36 місяців із встановленням процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 18 % річних (т.1 а.с.118).

Вищевказані кредитні кошти були надані позичальнику шляхом встановлення на картці НОМЕР_11 кредитного ліміту у відповідному розмірі (т.1 а.с.116).

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» №8865181-ВБ від 09.10.2023 року картка НОМЕР_11 - віртуальна картка до договору від 19.02.2022 року, яка була відкрита у день надання кредиту (т.2 а.с.1).

Як убачається із виписки за договором № б/н від 19.02.2022 року, 19.02.2022 року із вищезазначеної картки здійснено переказ коштів у розмірі 64900 грн (т.1 а.с.114).

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 8028963-ВБ від 27.09.2023 року (т.1 а.с.160) вказані кошти за договором від 19.02.2022 року були перераховані на картку № НОМЕР_4 , а потім на картку № НОМЕР_3 та зняті у банкоматі м.Херсон.

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 9729948-ВБ від 15.11.2023 року картка НОМЕР_4 - картка для виплат, випущена 19.02.2022 року (т.1 а.с.234).

Як убачається із наданих АТ КБ «ПриватБанк» записів телефонних розмов ОСОБА_1 із працівником лінії клієнтської підтримки банку (запис 2022-09-22 09_07_21), 22.09.2022 року відповідачка звернулася до банку із повідомленням про шахрайські дії та несанкціоноване списання коштів із кредитної картки, а також із заявою про повернення її коштів (т.1 а.с.228).

На підтвердження звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів про вчинення відносно неї шахрайства представник відповідача долучив до відзиву на позовну заяву відповідний витяг з ЄРДР (т.1 а.с.106).

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» №9729948-ВБ від 15.11.2023 року за результатом аналізу звернень ОСОБА_1 22.09.2022 року на лінію клієнтської підтримки банку встановлено, що вона стала жертвою шахрайських дій невідомих осіб, у результаті яких з її карткового рахунку несанкціоновано списано 116241 грн. Зловмисники під час спілкування із ОСОБА_1 отримали доступ до її акаунта в «Приват24», завели та адаптували її картки в гаманці «Google-гаманець» на своєму мобільному пристрої. Встановлено, що під час проведення транзакцій зі зчитування чипа по технології NFC (G) картка ОСОБА_1 № НОМЕР_3 ідентифікується як токен НОМЕР_6 . Аналізом змін акаунта «Приват24» під логіном НОМЕР_7 (фінансовий номер ОСОБА_1 ) встановлено, що відбулася зміна пароля на вхід в «Приват24» клієнтки з використанням ПІН-коду картки для виплат потерпілої № НОМЕР_8 , а також змінено логін з НОМЕР_7 на новий НОМЕР_9. При зміні логіну в «Приват24» 18.02.2022 року також змінено фінансовий номер телефону ОСОБА_1 на новий НОМЕР_9 . Окрім того, аналізом системи відеоспостереження АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що картковий рахунок № НОМЕР_3 (токен картки НОМЕР_6 ) використовувався для зняття коштів у мережі банкоматів м.Херсон невідомим зловмисником у період з 18.02.2022 року до 20.02.2022 року із використанням зчитування чипа по технології NFC (G) (т.1 а.с.233-248).

Як убачається із відповіді АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-230628/28694 від 09.07.2023 року ОСОБА_1 відмовлено у повернені коштів, які були зняті із платіжної картки № НОМЕР_10 (т.1 а.с.105).

На підтвердження доводів відповідачки про те, що у момент зняття коштів із її карткового рахунку вона не була у м.Херсон представник відповідачки надав відповідь начальника Відділу освіти, культури, молоді та спорту Коропецької селищної ради Чортківського району Тернопільської області №1500 від 16.10.2023 року із доданими до неї копіями табелів обліку робочого часу та витягами із наказів про призначення ОСОБА_1 на посаду вчителя та заступника завідувача з н/в роботи, а також бібліотекаря філії « Вістрянська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів » Опорного закладу «Коропецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» (т.1 а.с.207-213).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту підписання відповідачем Умов та правил надання банківських послуг, які передбачають умови користування кредитом, а також вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, що сприяли незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Однак, колегія суддів не в повній мірі погоджується з даним висновком суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст.628 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 30.07.2018 року, яка підписана відповідачкою, не підтверджує факту її приєднання до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки остання їх не підписувала та з ними не ознайомлювалася і позивачем таких доказів не надано.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо відмови у стягненні з ОСОБА_1 суми боргу, нарахованого за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року на загальну суму 57681.90 грн, а тому рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2024 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи відзив на позовну заяву відповідачка ОСОБА_1 стверджувала, що з її банківського рахунку були викрадені кошти в період з 18 по 21 лютого 2022 року, у зв`язку з чим вона зверталась до відділення Приват Банку та в поліцію.

Зазначає, що 19.02.2022 року без її відома на ім`я ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_11 із кредитним лімітом 64900 грн. Вказані кошти сторонні особи перевели на банківську картку № НОМЕР_3 , видану на ім`я відповідачки, із якої за період з 18.02.2022 року до 21.02.2022 року незаконно зняли 116241.19 грн. Зняття коштів відбулось без фізичного пред`явлення банківської картки у банкоматах м.Херсон, де ОСОБА_1 ніколи не була, та без ідентифікації її особи. Жодних sms-повідомлень про зняття коштів ОСОБА_1 не отримувала, а мобільний додаток «Приват24» вона не використовує. Про нестачу коштів відповідачка дізналася восени 2022 року, після чого звернулася у найближче відділення АТ КБ «ПриватБанк» із відповідною заявою та повідомила правоохоронні органи про вчинені стосовно неї шахрайські дії. ОСОБА_1 нікому не передавала свою банківську картку та ПІН-код від неї, а також не дозволяла нею користуватись. Доказів того, що відповідачка яким-небудь чином сприяла втраті, незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка б надала змогу ініціювати вищевказані платіжні операції, банк до позову не долучив.

Окрім того, представник відповідача звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не надавала дозволу на зміну кредитного ліміту на банківській картці № НОМЕР_3 , який 16.08.2021 року було збільшено до 25000 грн, а 19.02.2022 року - до 50000 грн. Також ОСОБА_1 не поінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», оскільки вони не були надані їй у письмовій формі. Враховуючи наведені обставини, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не користувалася кредитними коштами, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Судом встановлено, що у вказаний відповідачкою період ймовірно мало місце вчинення шахрайських дій третіми особами з її картковими рахунками, відкритими у АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується, в тому числі, долученими до матеріалів справи доказами, наданими АТ КБ «ПриватБанк, зокрема відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» №9729948-ВБ від 15 листопада 2023 року (а.с.233), згідно з якою по банківських рахунках відповідачки були здійснені ряд операцій щодо зміни логіну, паролю та фінансового номера клієнта, а також зняття готівки у м.Херсон.

Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» у цій же відповіді зазначив, що факт шахрайських транзакцій по картці ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження з урахуванням компрометації самим клієнтом логіну входу в «Приват24» і як наслідок доступу зловмисників до даних карткових рахунків, прив`язки карток до Google-гаманця та проведення транзакцій.

У своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що відповідно до інформації з кримінального провадження №0000169 від 06.10.2022 року, відкритого за фактом вчинення шахрайських дій, потерпіла повідомила, що 18.02.2022 року о 08 год. 26 хв. на її номер телефону НОМЕР_7 з номеру НОМЕР_1 надійшло CMC повідомлення із текстом: «ОСОБА_1, за несанкціоноване користування карткою, у вас заборгованість 1836 грн) підійдіть до відділення: НОМЕР_12 ». Тоді потерпіла зателефонувала на мобільний номер телефону, з якого їй надійшло CMC повідомлення, та на її дзвінок відповів незнайомий чоловік, який представився працівником «ПриватБанку». В ході розмови відповідачка запитала в чому причина несанкціонованого користування карткою, на що чоловік повідомив її, що вони все перевірять та виправлять, та потрібно очікувати CMC повідомлень, а також попередили, що буде проведена операція на 1 гривню. Згодом потерпілій почали приходити СМС повідомлення від банку з різними паролями.

Тобто, колегією суддів, із врахуванням зазначеного вище, встановлено, що відповідачка, можливо, не усвідомлюючи цього, фактично розкрила особисту інформацію, що не підлягала розголошенню, наслідком чого стала втрата коштів, які знаходились на її карткових рахунках в АТ КБ «ПриватБанк».

В оскаржуваному рішенні Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2024 року суд послався на постанову Верховного Суду від 06.09.2023 року у справі № 686/30030/21, згідно якої лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, не надавши належним чином оцінки діям відповідачки, дійшов помилкового висновку про відсутність вказаних вище обставин, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачка розкрила третім особам інформацію, яка вплинула на можливість зняття з її карткових рахунків коштів, що підтверджується матеріалами справи.

Так, до позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» було також долучено Паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 з використанням ОТР пароля 19.02.2022 року, у якому зазначено інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування та реальної процентної ставки за різними видами кредитних карток.

Однак, колегія суддів приходить до висновку про те, що паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачкою 19.02.2022 року, не є складовою частиною анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 30.07.2018 року, оскільки такий документ підписано через 4 роки після укладення кредитного договору, а також підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування щодо різних типів кредитних продуктів, є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічний висновок викладено в постанові КЦС в складі Верховного Суду від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20.

При цьому, як зі змісту долученої до позовної заяви виписки за договором №б/н, так і з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що старт карткового рахунку, а також заборгованість за кредитним договором почалась 15.08.2017 року, в той час як анкета-заява відповідачкою була підписана 30.07.2018 року.

Із виписки за договором б/н за період з 15.08.2017 року до 19.04.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 нараховувались відсотки за використання кредитного ліміту.

Разом з тим, як було встановлено судом вище, оскільки будь-яких доказів підписання відповідачкою Умов та правил надання банківських послуг, які передбачають, в тому числі нарахування відсотків за користування кредитом, позивачем не надано, як і не надано доказів того, що паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачкою 19.02.2022 року, є складовою частиною анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 30.07.2018 року, тому банком безпідставно нараховано відсотки.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що 30.07.2018 року сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, пені, комісії і штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, а тому відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, пені, комісії і штрафів.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що з виписки по особовому рахунку відповідачки, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що заборгованість за тілом кредиту частково сформована за рахунок списання банком з кредитного ліміту нарахованих протягом усього часу відсотків за користування кредитом. Зокрема, банком списано відсотків на суму 19761.83 грн.

На підставі наведеного, розмір неповернутого кредиту ОСОБА_1 , при зарахуванні вказаної суми до повернення тіла кредиту, становить 26179.67 грн (45941.50 (заборгованість за кредитом) - 19761.83 (нараховані відсотки).

Відтак, в зв`язку з вищенаведеним, апеляційний суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 30.07.2018 року в сумі 26179.67 грн, що є заборгованістю за тілом кредиту. У задоволені решти позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за простроченими відсотками, слід відмовити за їх недоведеністю.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, та ухвалення нового рішення, яким позов задоволити частково.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом встановлено, що ціна позову у даній справі становила 57681.90 грн. Судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» на суму 26179.67 грн, що становить 45.38 % ціни позову.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» за розгляд справи в суді першої інстанції сплатив судовий збір в розмірі 2684.00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №PROM3BGJ3X від 23.06.2023 року та за апеляційний розгляд даної справи сплатив судовий збір в сумі 4026.00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №ZZ422B1Y28 від 22.02.2024 року.

Зважаючи на те, що позов задоволено частково, в силу статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій пропорційно задоволеним позовним вимогам (45.38% від 6710 грн), що становить 3045 грн.

Що стосується додаткового рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2024 року, то воно теж підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Частиною 1 ст.133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги;

2) довіреність;

3) ордер;

4)доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 3 ст.141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч.ч.4-5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).

02.02.2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Андрусенко І.Я. звернувся до суду із письмовою заявою про винесення додаткового рішення, долучення доказів понесення судових витрат та їх стягнення із позивача, до якої додав копію договору про надання правової допомоги від 25.07.2023 року, акт наданих послуг згідно цього договору від 02.02.2024 року та квитанцію від 02.02.2024 року на суму 9900 грн.

Як вбачається із вищевказаного договору, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Андрусенком І.Я., предметом договору є надання адвокатом правової допомоги ОСОБА_1 у справі про стягнення заборгованості.

Відповідно до п.4.1 договору його сторони узгодили, що на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару.

Гонорар адвоката та умови його оплати погоджується за взаємною згодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору (розрахунком). У разі відсутності додаткової угоди, гонорар адвоката становить 40% встановленого законом прожиткового мінімуму у місячному розмірі за годину участі адвоката у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді (п. 4.2 договору).

Згідно долученого до договору акту наданих послуг (розрахунку) від 02.02.2024 року ОСОБА_1 підтвердила отримання послуг адвоката на виконання умов договору на загальну суму 9900 грн, а саме:

- 25.07.2023 року - надання консультацій (роз`яснень), аналіз справи (100 хв, вартість 1789 грн);

- 04.09.2023 року - підготовка відзиву на позовну заяву (300 хв, вартість 5367грн);

-11.09.2023 року - підготовка клопотання про витребування доказів (100 хв 1789грн);

-30.01.2024 року участь у судовому засіданні (1 засідання, вартість 1000 грн) (т.2 а.с.36).

На підтвердження оплати вищевказаних послуг до заяви додано квитанцію від 02.02.2024 року, згідно якої ОСОБА_1 сплатила 9900 грн за надання правничої допомоги у справі № 603/354/23 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вирішуючи питання щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів, враховуючи обсяг наданих адвокатом Андрусенком І.Я. послуг, керуючись принципами реальності, розумності та співмірності судових витрат, із врахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, вважає, що з позивача на користь відповідачки ОСОБА_1 слід стягнути 5407.38 грн (54.62 % - частина позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено від 9900 грн - витрати на правничу допомогу відповідача).

Керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2024 року та на додаткове рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2024 року - задовольнити частково.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 30 липня 2018 року в сумі 26179.67 грн, що є заборгованістю за тілом кредиту.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Додаткове рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2024 року - змінити, зменшивши суму стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу з 9900 грн. до 5407.38 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 3045 грн судового збору, сплаченого позивачем за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Реквізити сторін:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: м.Київ вул.Грушевського, 1Д, , адреса для листування: м.Дніпро вул.Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_13 .

Головуючий

Судді