Справа № 216/1783/22
провадження 2/216/274/24
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

09 травня 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Цимбалістенко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Тітенка Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради в особі голови Мурашової К. (далі - позивач) звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі - відповідачі) про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та заборони відчуження житла, право користування яким має дитина.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач вказує на те, що Відповідачі не виконують свої батьківські обов`язки, належним чином не піклуються про дитину, не проявляють заінтересованості у її подальшій долі, не цікавляться станом її здоров`я.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в службі у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, оскільки дитина опинилася у надзвичайно складних життєвих обставинах. Відповідачі повністю переклали батьківські обов`язки на бабу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_4 .

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2023 року було закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд.

Представник позивача - виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради у судове засідання не з`явився, до суду від представника надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не подав, а тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України за наявності згоди представника позивача розглядає справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

Відповідачка ОСОБА_3 повторно не з`явилася в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило, відзив на позов не подала, а тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України за наявності згоди представника позивача розглядає справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком, а відповідачка ОСОБА_3 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22 березня 2007 року.

Згідно довідки-характеристики, складеної сільським головою Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, відповідачка ОСОБА_3 характеризується негативно, не працює, участі у вихованні неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не приймає, матеріально її не забезпечує. З 2010 року дитина проживає з бабусею ОСОБА_4 у місті Кривий Ріг.

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання на неповнолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 04.05.2022 її класним керівником та соціальним педагогом КСЗШ №20, вбачається, що дитина проживає з бабусею ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_2 , який не працює. Родина має ознаки СЖО. Сім`я проживає в двокімнатній квартирі, за адресою: АДРЕСА_1 , розмір житлової площі 29 кв.м., санітарні умови задовільні. На момент обстеження вдома була ОСОБА_5 , її бабуся ОСОБА_4 та батько ОСОБА_2 , який має стійкі ознаки багаторічної алкогольної залежності. Прибуток сім`ї складається лише з пенсії бабусі. У дитини є окрема кімната, бабуся забезпечує її всім необхідним. Під час бесіди було встановлено, що батько дитини ОСОБА_2 потребує комплексного лікування (ізоляції) з метою подолання негативного впливу на життя родини. Комісія дійшла висновку про те, що сім`я має ознаки складних життєвих обставин, так як бабуся неповнолітньої не може самостійно подолати негативний вплив батька на стан і розвиток дитини.

Згідно характеристик на неповнолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданих Криворізькою спеціалізованою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 20 з поглибленим вивченням німецької мови Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 138 від 06.05.2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , характеризується з позитивного боку, має навчальні досягнення висого та достатнього рівнів, бабуся ОСОБА_4 займається її вихованням, забезпеченням побутових потреб, батьки участі у навчанні та вихованні доньки не беруть. Сім`я має ознаки такої, що потрапила в складні життєві обставини.

Згідно акту, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2 вбачається, що дитина проживає з бабусею ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_2 , який не працює, зловживає алкоголем, участі у вихованні дитини не бере, її потребами не цікавиться. Мати дитини - ОСОБА_3 з дитиною не проживає та не спілкується з нею. Перешкоди у спілкуванні з донькою у ОСОБА_3 відсутні. Вихованням дитини займається її бабуся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради служби у справах дітей № 57-п від 16.05.2022 року неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановлена на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням її батьками обов`язків з виховання.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 07.07.2022 року, визнано доцільним позбавити батьківських прав батька ОСОБА_2 та матір ОСОБА_3 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Суд погоджується з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ними батьківських обов`язків, відсутність прояву інтересу до здоров`я, навчання, виховання неповнолітньої дитини, що свідчить про ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, - при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, з відповідачів аліменти на утримання дитини необхідно стягнути з дня пред`явлення позову, а саме починаючи з 02.06.2022 року.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, відповідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», за дітьми сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особам з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно із п. 3 ч. 3ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Частиною 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 вказаного Закону у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 від 30.11.1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому згідно з розпорядженням № Ц-1773 від 1993 року квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12.02.2019 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене вимога щодо накладення заборони на відчуження житла, право користування яким має дитина, також підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Ухвалою суду від 15 липня 2022 року позивача звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі по 1488 грн. 60 коп. з кожного, з розрахунку дві позовні вимоги немайнового характеру та одна вимога майного характеру (992,40 грн.+ 992,40 грн.+ 992,40 грн. = 2977,20 грн.)

Керуючись статтями керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 164, 165, 166 СК України,

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради задовольнити.

2. Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

4. Роз`яснити, що мати та батько дитини позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

5. Накласти заборону на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право користування якою має ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

6. Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх доходів щомісячно, але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь опікуна, прийомних батьків або батьків-вихователів дитини, починаючи з 02.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

7. Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі по 1488 грн. 60 коп. з кожного.

8. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

9. Сторони:

Позивач: виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, , адреса місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 27.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя О.В. Цимбалістенко