САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1921/16-ц
Провадження №6/726/18/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В. при секретарі Колісник А.Ю. розглянувши заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату виконавчого листа,-

ВСТАНОВИВ :

Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду із вказаною заявою у якій зазначає, що 04 квітня 2017 року рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців у справі № 726/1921/16-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , позовні вимоги було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 2736135,19 гривень, а також судових збір у розмірі 41042,03 гривень.

30 травня 2019 року Чернівецький апеляційний суд постановив ухвалу про повернення апеляційної скарги відповідачу через несплату судового збору.

03 лютого 2023 року представник TOB "Кредитні ініціативи" Полетаева Т.Ю. через підсистему Електронний суд звернулася до суду з заявою про видачу копії рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 04 квітня 2017 року у справі № 726/1921/16-ц, яке набрало законної сили, та виконавчих листів.

07 лютого 2023 року Садгірським районним судом м. Чернівців було повідомлено, що на підставі заяви про видачу копії рішення та виконавчих листів від представника TOB "Кредитні ініціативи" Панченка Д.В. від 06.06.2017 року було надіслано рішення та виконавчі листи у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості".

18 травня 2023 року Садгірським районним судом м. Чернівців було повідомлено позивача про те, що в матеріалах цивільної справи за №726/1921/16-ц відсутні відомості про отримання чи неотримання представником ТзОВ "Кредитні ініціативи" ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) листа за вих.3923 від 13.06.2017 року.

Таким чином оригінал виконавчого документа № 726/1921/16-ц виданого Садгірським районним судом м. Чернівці було втрачено при пересилці. Зазначає, що такі обставини є поважною причиною пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Крім того, відсутність у стягувача виконавчого документа унеможливлює виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора та є перепоною у завершенні судового провадження і реалізації особою її «права на суд», гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, просить суд постановити ухвалу, якою поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на примусове виконання рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2017 року у справі № 726/1921/16-ц та видати дублікат виконавчого листа у справі.

Боржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 надіслали до суду письмові заперечення (відзив) проти вищевказаної заяви стягувача. Ставлять під сумнів твердження стягувача про те, що виконавчі документи були втрачені при пересилці оскільки будь-яких доказів, які б у своїй сукупності надали б можливість встановити факт неотримання позивачем вказаних документів ні суду, ні стороні відповідача надано не було. Вказують, що 13 червня 2017 року рішення суду у справі № 726/1921/16-ц набрало законної сили, а сторона позивача була обізнана про результати розгляду справи та факт набрання цим рішення законної сили. Відтак, строк для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання сплив, а поважні причини для його поновлення відсутні. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні заяви стягувача. Окрім того, просить стягнути із заявника витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500,00 гривень.

Представник заявника надіслав до суду додаткові пояснення у яких заперечує викладене у відзиві, наголошує про поважність пропуску строків для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, заперечує проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із безпідставністю такої вимоги.

В судовому засіданні представник заявника надала пояснення аналогічні викладеним у заяві, вказала, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не отримувало виконавчий документ у справі, а строки для його пред`явлення пропущені з поважних причин. Заяву просила задовольнити.

Представник боржника у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, вказав про відсутність доказів на підтвердження викладеного у заяві, наголосив про безпідставність видачі дублікату виконавчого документу та поновлення строку для пред`явлення його до виконання. Просив відмовити у задоволенні заяви та стягнути на користь боржника витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 04 квітня 2017 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено, стягнуто з останнього на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 2736135,19 гривень, а також судовий збір в розмірі 41042,03 гривень.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 26.05.2017 року було повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 04 квітня 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року було скасовано ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 26 травня 2017 року, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

30 травня 2019 року Чернівецький апеляційний суд постановив ухвалу про повернення апеляційної скарги відповідачу через несплату судового збору.

Встановлено, що 13.06.2017 року, за заявою представника ТОВ «Кредитні ініціативи» від 06.06.2017 року вх.№ ЕП-615, останньому, поштовою кореспонденцією було направлено виконавчий лист у вказаній справі. Такі відомості було встановлено із даних автоматизованої системи документообугу суду, де містяться відомості щодо вихідної кореспонденції та копії заяви, яка міститься у матеріалах справи. Разом із тим, матеріали справи не містять відомостей, а саме рекомендованого повідомлення, про направлення виканавчого листа стягувачу. Відсутні також відомості, про отримання ним виконавчого листа, яке повинно міститись у зворотньому повідомленні рекомендованого листа у звязку із його відсутністю у матеріалах справи. Відтак встановити дійсні обставини направлення та отримання виконавчого документа стягувачем не видається можливим.

Разом із тим, 11.02.2021 року, представник ТОВ «Кредитні ініціативи» повторно звернувся із письмовою заявою до суду про видачу виконавчого документа у справі. Листом Садгірського районного суду м. Чернівці, стягувача було повідомлено, що 13.06.2017 року, на його адресу вже було направлено такий виконавчий лист і повторна його видача можлива тільки у випадках, передбачених законодавством.

У подальшому, а саме 06.02.2023 року, представник ТОВ «Кредитні ініціативи» втретє звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа у справі, однак листом № 773 від 07.02.2023 року йому вкотре повідомлено, що виконавчий лист вже було надіслано на поштову адресу заявника у 2017 році. До листа додано копію супровідного листа Садгірського районного суду м. Чернівці від 13.06.2017 року де зазначено про відправлення копії рішення та виконавчого листа на 4-х аркушах.

16.08.2023 року заявник вкотре звернувся до Садгірського районного суду м. Чернівці із заявою, у якій просить надати будь-які документи, які підтверджували направлення виконавчого листа на адресу ТОВ «Кредитні ініціативи». Листом Садгірського районного суду м. Чернівці від 16.05.2023 року заявника повідомлено про те, що у матеріалах справи відсутні відомості про отримання чи неотримання представником ТОВ «Кредитні ініціативи» оригіналу виконавчого листа. Повідомлено про можливість звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, судом може бути констатовано, що заявник дійсно, з розумною періодичністю, звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа у справі. При цьому, двічі заявник звертався до суду в межах 3-річного строку, передбаченого для предявлення виконавчого документа до примусового виконання. Незважаючи на наявність у матеріалах справи відомостей про відправлення виконавчого листа стягувачу, матеріали справи не містять належних та достовірних доказів, які б могли підтвердити факт оримання стягувачем такого виконавчого листа.

Крім того, як встановлено із відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження, вказаний виконавчий лист не було предявлено до виконання.

Оцінюючи доводи заявника, та боржника, який стверджує про відсутність доказів на підтвердження позиції першого, варто вказати, що, в даному випадку, заявником не може бути доведено будь-яким способом факт неотримання виконавчого листа. Разом із тим, судом не можуть бути, поза розумним сумнівом, встановлено протилежне. В даному випадку, встановлення факту отримання чи неотримання виконавчого листа, враховуючи, неодноразові звернення заявника до суду з цього приводу, має вирішальне значення для встановлення факту поважності пропуску строку для предявлення виконавчого докумету до примусового виконання, а також отримання його дублікату. В даному випадку, обставини неотримання виконавчого документа обгрунтовують пропуск строку для предявлення виконавчого документу до примусового виконання. На переконання суду, за відсутності обєктивної можливості встановити дійсні обставини, керуючись таким принципом змагальності як баланс вірогідностей, доходить висновку, що сумніви, які виникають у даному випадку, необхідно тракутвати на користь заявника.

При цьому судом також враховується положення статті 129-1 Конституції України, де визначен, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року судам надано наступне роз`ясненім - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 у справі "Глоба проти України" зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), рішення Європейського суду від 15.10.2009 року).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З цього слідує, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження.

Відповідно до пп. 17.4, п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Аналогічне положення містить ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Статтею 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Крім того, варто зауважити, що указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на теперішній час його дію не припинено.

Відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Закон набрав чинності 26 березня 2022 року.

Положення пункту 10-2 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» стосуються також строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на викладене, строки пред`явлення виконавчих документів до виконання в зв`язку із введенням в Україні воєнного стану перервалися, відтак строком, який пропущено заявником є строк який обраховується починаючи зі спливу 3-х років із моменту вступу рішення в законну силу до 26.2022 року. Разом із тим, незважаючи на те, що рішення набрало законної сили у встановленому порядку, Чернівецький апеляційний суд повернув апеляційну скаргу відповідача тільки 30.05.2019 року, чим фактично вирішив питання щодо чинності рішення та можливості реалізації права відповідача на оскарження судового рішення, після спливу 2-х років з моменту його ухвалення із причин, які не залежали він волі сторін. Такі обставини також беруться до уваги судом.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина першастатті 433 ЦПК України) Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про вдачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про процесуальну добросовісність стягувача, який пропустив строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Причини пропуску такого строку, на переконання суду є поважними, адже не залежали від волі стягувача, який, із розумною періодичністю, вживав заходи, направлені на виконання судового рішення, однак так і не зміг ініціювати початок виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що вищезгаданий строк пропущено з поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання, а тому заява підлягає задоволенню в повному обсязі. У свою чергу, на підставі ст. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу стягненню із заявника не підлягають.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 433, пп. 17.4, п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України,ст..ст.12, 1 Закону України «Про виконавче провадження»,-

УХВАЛИВ :

Заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на примусове виконання рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2017 року у справі № 726/1921/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь TOB «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2736135,19 гривень, а саме: за кредитом - 1481715,02 гривень; по відсотках - 1254420,17 гривень; пеня -0,0 гривень, а також судовий збір в розмірі 41042,03 гривень.

Видати дублікат виконавчого листа № 726/1921/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь TOB «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2736135,19 гривень, а саме: за кредитом - 1481715,02 гривень; по відсотках - 1254420,17 гривень; пеня -0,0 гривень, а також судовий збір в розмірі 41042,03 гривень замість втраченого.

Ухвала може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня його підписання.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів х дня вручення йому ухвали суду.

Суддя С. В. Мілінчук