Провадження№ 2/522/385/24
РІШЕННЯ

ІМЕНМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання іпотечного договору недійсним та скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 01.09.2021 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просить визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію іпотечного договору №786 від 12.04.2019 р., видавник приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Божемовська Н.В., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 161 кв.м, житловою площею 103,6 кв.м; стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.09.2015 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США згідно розписки, однак ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав, гроші позивачу повернув лише частково. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2019 року, справа № 522/20252/18 стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 652195,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 6 522 грн. У Другому Приморському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 59322235 з примусового виконання виконавчого листа № 522/20252/18 про стягнення коштів відповідно до вище зазначеного рішення суду. ОСОБА_2 кошти не повертає, крім того, як стало відомо, останній, розуміючи, що нерухоме майно, яке належить йому можуть реалізувати на привселюдних торгах в рамках погашення заборгованості, здійснив спробу відчужити належне йому майно, зокрема: відповідно до інформаційної довідки № 269490771 від 07.08.2021 року ОСОБА_2 уклав іпотечний договір № 786, виданий 12.04.2019 року з ОСОБА_3 , предметом іпотеки є квартира, що належить ОСОБА_2 на праві власності, загальною площею 161 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний іпотечний договір виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Божемовською Наталією Володимирівною. Вважає, що укладення та подальша реєстрація іпотечного договору № 786 між відповідачами є кроком до уникнення відповідальності ОСОБА_2 щодо виконання рішення суду про стягнення боргу на користь Позивача, в зв`язку з чим звернувся до суду з проханням визнання недійсним даного договору на підставі ст. 234 ЦК України.

Матеріали позову суддя отримала 02.09.2021 року.

До суду 09.09.2021 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 09.09.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 11.10.2021 року.

Також зазначеною ухвалою витребувано докази по справі, а саме у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Божемовської Наталії Володимирівни належним чином завірену копію нотаріальної справи, заведеної за наслідком укладення іпотечного договору №786 від 12.04.2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , предметом якого є п`яти кімнатна квартира АДРЕСА_1 , заг.пл.161 кв.м, житл.пл.103,6 кв.м.

У підготовче засідання 11.10.2021 року сторони не з`явилися, представник ОСОБА_1 адвокат Волошин М.К. надав суду клопотання щодо розгляду справи за відсутністю сторони позивача. Розгляд справи відкладено на 15.11.2021 року.

У підготовче засідання 15.11.2021 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 27.12.2021 року.

13.12.2021 року від приватного нотаріуса ОМНО Божемовської Н.В. на виконання ухвали суду від 09.09.2021 року надійшла копія Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом, від 12.04.2019 року за реєстровим №786, та копії документів щодо посвідчення договору.

У зв`язку з призначенням справи на 27.12.2021 року, який є вихідним днем, слухання справи відкладено на 07.02.2022 року.

У підготовче засідання 07.02.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 14.03.2022 року.

У підготовче засідання 14.03.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 18.04.2022 року.

У підготовче засідання 18.04.2022 року ОСОБА_1 не з`явився, в матеріалах справи містяться клопотання представника позивача адвоката Волошина М.К., в яких позовні вимоги підтримав повністю, просив закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті. Також просив справу розглядати за відсутністю сторони позивача.

Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за їх відсутністю суду не було надано.

Ухвалою суду від 20.04.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 01.06.2022 року.

У судове засідання 01.06.2022 року сторони не прибули, від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Кушніра В.В. надійшло електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 06.07.2022 року.

У судове засідання 06.07.2022 року сторони не прибули, від представника позивача та відповідача ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 20.09.2022 року

У судове засідання 20.09.2022 року сторони не прибули, від представника позивача та відповідача ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 08.11.2022 року

08.11.2022 року через електронну пошту суду представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Кушніром В.В. подано клопотання про зупинення провадження у справі, в обґрунтування якого вказав, що на розгляді судді Приморського районного суду м. Одеси Ковтун Ю.І. знаходиться цивільна справа № 522/22738/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на предмет іпотеки. Предметом вказаної справи є квартира, що є предметом розгляду справи №522/16757/21. Вказував, що справа № 522/16757/21 не може бути вирішена по суті до розгляду справи №522/23738/21. Просив вирішити вказане клопотання за відсутності, а у випадку неможливості його вирішення відкласти розгляд справи.

У судове засідання 08.11.2022 року сторони не з`явилися, від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 10.01.2023 року.

Ухвалою суду від 14.11.2022 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 -адвоката Кушніра В.В. про зупинення провадження відмовлено.

У зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси розгляд справи, призначений на 10.01.2023 року, відкладено на 22.02.2023 року.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території м. Одеси та Одеській області розгляд справи, призначений на 22.02.2023 року, відкладено на 28.03.2023 року.

У судове засідання 28.03.2023 року сторони не прибули, від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Кушніра В.В. надійшло електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи. В матеріалах справи наявне клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Волошин М.К. про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 09.05.2023 року.

У судове засідання 09.05.2023 року сторони не прибули, від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Кушніра В.В. надійшло електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 29.06.2023 року.

У судове засідання 29.06.2023 року сторони не прибули, від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Кушніра В.В. надійшло електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи. В матеріалах справи наявне клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Волошин М.К. про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 06.09.2023 року.

У судове засідання 06.09.2023 року сторони не прибули, від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Кушніра В.В. надійшло електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи. В матеріалах справи наявне клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 12.10.2023 року.

У судове засідання 12.10.2023 року сторони не прибули, від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Кушніра В.В. надійшло електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи. В матеріалах справи наявне клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Волошин М.К. про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 23.11.2023 року.

У судове засідання 23.11.2023 року сторони не прибули, від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Кушніра В.В. надійшло електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 13.12.2023 року.

У судове засідання 13.12.2023 року сторони не прибули, від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Кушніра В.В. надійшло електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 10.01.2024 року.

У судове засідання 10.01.2024 року сторони не прибули, від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Кушніра В.В. надійшло електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи. В матеріалах справи наявне клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Волошин М.К. про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 22.02.2024 року.

У судове засідання 22.02.2024 року сторони не прибули, від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Кушніра В.В. надійшло електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи. В матеріалах справи наявне клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Волошин М.К. про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 28.03.2024 року.

У судове засідання 28.03.2024 року сторони не прибули, від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Кушніра В.В. надійшло електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи. В матеріалах справи наявне клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Волошин М.К. про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Розгляд справи відкладено на 29.04.2024 року.

У судове засідання 29.04.2024 року сторони не прибули, від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Кушніра В.В. надійшло електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи. В матеріалах справи наявне клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Волошин М.К. про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США, про що було складено відповідну розписку від 01.09.2015 року, строк повернення боргу 01.12.2015 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2019 року, справа № 522/20252/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 652 195,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 6 522 грн. (а.с. 13-15 т. 1)

Дане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 15.04.2019 року.

У Другому Приморському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 59322235 з примусового виконання виконавчого листа № 522/20252/18 про стягнення з ОСОБА_2 коштів відповідно до вище зазначеного рішення суду.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2 добровільно не сплатив наявну заборгованість та доказів протилежного відповідачем до суду надано не було.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів № 269490771 від 07.08.2021 року судом встановлено, що ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_3 . (а.с. 16-20 т. 1)

Дана квартира належить ОСОБА_2 на підставі:

-договору дарування від 10.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовим Д.С., зареєстрованого в реєстрі за № 3439, відповідно до якого ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_2 отримав у дар 215/1000 частини кватири (а.с. 60-61 т. 1);

-договору дарування від 11.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Божемовською Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 762, відповідно до якого ОСОБА_6 , ОСОБА_5 подарували, а ОСОБА_2 отримав у дар 785/1000 частини кватири (а.с. 62-65 т. 1)

Крім того судом встановлено, що 12.04.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір на забезпечення виконання зобов`язання, а саме: договору позики грошей, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого 09.04.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Божемовською Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 754, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_2 . (а.с. 47-56 т. 1).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили.

Очевидно, що учасники цивільних відносин (сторони оспорюваних договору) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (оспорювані договори купівлі-продажу) використовувався учасниками для недопущення звернення стягнення на майно боржника; встановлені судами обставини, дозволяють зробити висновок, що оспорюваний договір іпотеки, що укладений 12.04.2019 року на задоволення вимог договору позики від 09.04.2019 року є фраудаторними, тобто вчиненими на шкоду кредитору.

До обставин, які дозволяють кваліфікувати оспорюваний договір як фраудаторний відноситься: момент вчинення договорів 09.04.2019 року та 12.04.2019 року, тобто явно після відкриття провадження, та задоволення позову рішенням суду від 04.03.2019 року в справі № 522/20252/18.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилалася на те, що оспорюваний договір є фіктивним, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а з метою ухилення від сплати боргу, у зв`язку із чим просив визнати його фіктивним та недійсним.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Таким чином суд вважає, що на момент укладення ОСОБА_2 договору позики грошей з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 достеменно знав про існування заборгованості перед позивачем та судового рішення, яке ним не виконується та міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку звернення стягнення на майно в рамках виконавчого провадження за рішенням суду. Зазначене свідчить що такі дії ОСОБА_2 направлені на уникнення погашення заборгованості перед позивачем, намаганням унеможливити повернення боргу, є зловживанням права, що свідчить про порушення прав позивача.

Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Саме до таких висновків дійшла ВП ВС у своїй постанові і вказала, що погоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18).

При цьому, у своїй постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 182/2214/16-ц Верховним Судом зроблено висновок, що не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом.

Критеріями, які Верховний Суд називає для кваліфікації договору, як фраудаторного, є, зокрема:

?відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості;

?відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати);

?майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо);

?майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи);

?після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 та у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі № 754/2450/18.

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17 та від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17, у яких зазначено, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

У іншій своїй постанові від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18 Верховний Суд зазначив, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані.

Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

Такі дії з укладенням договору іпотеки з метою неможливості звернути стягнення на майно боржника, тобто ОСОБА_2 . Крім того в даному випадку суд також враховує, що ОСОБА_2 уклавши з ОСОБА_3 договір позики грошей, не розрахувався з первісним кредитором, тобто позивачем, що свідчить про укладання спірного договору уникнення від виконання судового рішення про стягнення боргу та приховання цього майна від звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином.

Оскільки іпотечний договір № 786 від 12.04.2019 року набуває ознак фраудаторного правочину, то оскаржуваний договір в силу вимог ст.ст. 203, 215, 234 ЦК України підлягає визнанню судом недійсним.

Вимога ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації іпотечного договору не підлягають задоволенню, оскільки дане питання стосується саме порядку виконання рішення суду та чинним законодавством не передбачено розгляд зазначеної вимоги у судовому порядку.

Станом на день подачі позову (01.09.2021 року) діяла інша редакція ч. 3 ст. 26 Закону:

«Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).»

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції станом на час розгляду справи, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.12.2022 року № 914/2350/18 (914/608/20), зауважує, що надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог (за яким позивач у позовній заяві повинен вказати спосіб захисту, визначений приписами ЦК України та ГК України) суперечить завданню господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті. (п.117-118).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) адресовані насамперед суду, який, задовольняючи позов, зокрема, про скасування рішення державного реєстратора, має чітко визначитися з тим, кому саме і яке речове право внаслідок задоволення такого позову належить.

Таким чином, порядок дій державного реєстратора у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення врегульований чинними нині абзацами другим і третім частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV.

Отже, якщо суд дійшов висновку, що право власності позивача було порушено та підлягає поновленню, державний реєстратор повинен одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно провести державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

При цьому, в силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV, відомості про право власності відповідача з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення.

Таким чином, у зв`язку з визнанням недійсним іпотечного договору № 786 від 12.04.2019 року, судове рішення є підставою для державної реєстрації припинення прав обтяження ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , а тому вимога про скасування державної реєстрації іпотечного договору не підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі по 454 грн. (908 грн. сплачений судовий збір при поданні позову : 2 відповідача) з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 202, 203, 205,215, 234 ЦК України, ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 2, 4, 12, 13, 43, 49, 76, 81, 89, 95, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання іпотечного договору недійсним та скасування державної реєстрації задовольнити частково.

Визнати недійсним іпотечний договір № 786 від 12.04.2019 року, видавник приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Божемовська Н.В., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 161 кв.м., житловою площею 103,6 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ; місце фактичного проживання АДРЕСА_5 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_7 ) судовий збір по 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 07.05.2024 року.

Суддя: Домусчі Л.В.