ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року м. Чернівці

Справа № 715/3019/23

Провадження №22-ц/822/349/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.,

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.,

секретар - Факас А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2024 року, головуючий у І-й інстанції - Маковійчук Ю.В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2023 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення ДТП.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 08 листопада 2020 року, приблизно 10 год. 40 хв., на автодорозі М-19 сталася ДТП з вини відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Opel Astra», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », з його транспортним засобом «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », та транспортним засобом марки «ВАЗ 21012», реєстраційний номер « НОМЕР_3 », під керуванням ОСОБА_4 .

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13.07.2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Вказував на те, що внаслідок ДТП його транспортному засобу «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », завдано пошкоджень. Згідно з висновком експерта № СЕ-19/126-20/8125-АВ/173-АТ вартість матеріального збитку, завданого вказаному автомобілю, становить 317 670,20 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника даного транспортного засобу «Opel Astra», номерний знак « НОМЕР_1 », на момент ДТП не була застрахована. Страховий ліміт згідно вимог МТСБУ на той час складав 130 000 грн, а тому у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик виконав свої обов`язки та сплатив йому в межах ліміту страхову суму у зазначеному розмірі. Оскільки вартість завданого йому матеріального збитку перевищує страховий ліміт, у відповідності до цього ж Закону різницю в сумі 187 720,2 грн повинен виплатити винуватець, яким є ОСОБА_2 .

Зазначав, що внаслідок ДТП він зазнав моральних страждань. Він є керівником фермерського господарства «Іріанна», транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », використовувався в цілях фермерського господарства, і пошкодження автомобіля призвело до незручностей, що завдало йому сильних душевних переживань та моральних страждань.

Просив стягнути із відповідача ОСОБА_2 187 720,20 грн матеріальної шкоди, 50 000,00 грн моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 073, 60 грн на рахунок спеціального фонду державного бюджету України.

Додатковим рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 , на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 12 000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не здійснив належним чином утилізацію транспортного засобу, у визначеному нормами чинного законодавства порядку та не передав пошкоджений транспортний засіб ОСОБА_2 для набуття права отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Внаслідок ДТП позивач втратив транспортний засіб, який використовував на фермерському господарстві «Іріанна», що ускладнило йому можливість заробітку коштів та належного утримання своєї родини. Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано, що після ДТП відповідач не вжив заходів до відшкодування завданої ним шкоди, не проявив співчуття за скоєне та не запропонував свою допомогу, якої б в деякій мірі було б достатньо, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, оцінив його у 20 000 грн.

На рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2024 року представник позивача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та завданню цивільного судочинства. Судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права у спірних правовідносинах.

Вказує на те, що ремонт автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_2 , є економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним.

В подальшому відповідно до довідки ПП «ДАСОР» ОСОБА_5 , який здійснює свою діяльність по купівлі-продажу металобрухту, позивач ОСОБА_1 25.11.2022 року збув даному підприємцю за суму 6 620,00 грн відповідно до ваги та вартості металолому на той час автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito», номер кузова НОМЕР_4 в якості металобрухту, оскільки він є фізично знищеним.

Оскільки автомобіль марки «Mercedes¬Benz Vito», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », визнаний фізично знищеним, тобто металобрухтом, не відновлювався, не знімався з реєстрації та проданий на металобрухт, що є правом власника, та свідчить про невідворотність відновлення даного транспортного засобу.

Також зазначає, що позивачем було надано суду належні докази щодо витрат на правничу допомогу, однак позовні вимоги в цій частині взагалі досліджені не були та не прийнято обґрунтованого рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Вказує на те, що рішення суду першої інстанції є вмотивованим, оскільки для визначення суми відшкодування потрібно встановити вартість транспортного засобу до ДТП та після ДТП, саме дана різниця між цінами стягується на користь власника транспортного засобу.

ОСОБА_1 не провів оцінку транспортного засобу після ДТП та просив стягнути повну вартість транспортного засобу до настання ДТП. Здача транспортного засобу на брухт не є належним способом його утилізації.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин четвертої та шостої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами четвертої та шостої статті 19, частини першої статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 18.11.2020 року, приблизно о 10 год 40 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Opel Astra», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по автодорозі М-19 сполученням «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблене (об`їзна м. Чернівці)», поза межами населеного пункту зі сторони с. Чагор в напрямку м. Чернівці, проїжджаючи 5 км.+400 м вказаної автодороги, рухаючись поза межами населеного пункту, в адміністративно-територіальних межах Чернівецького району (колишній Глибоцький район) Чернівецької області, не врахувавши дорожньої обстановки, проявивши самовпевненість і неуважність до дорожньої обстановки, неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, здійснив виїзд керованого ним автомобіля вліво на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_1 , який після удару втратив керування над автомобілем, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21012», номерний знак НОМЕР_3 , під керування ОСОБА_4 .

Зазначені вище фактичні обставини встановлені вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13.07.2022 року у справі №715/723/21 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18 листопада 2020 року, а також вина ОСОБА_2 у цій дорожньо-транспортній пригоді, визначені судовими рішеннями, тому в силу приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.

Як вбачається з витягу МТСБУ, цивільно-правова відповідальність власника даного транспортного засобу «Opel Astra», номерний знак « НОМЕР_1 », на момент ДТП не була застрахована. Страховий ліміт згідно з вимогами МТСБУ на час вчинення ДТП складав 130 000 грн.

Власником транспортного засобу «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », є позивач ОСОБА_1 .

Страховик МТСБУ сплатив ОСОБА_1 в межах ліміту страхову в розмірі 130 000 грн, зазначена обставина сторонами не оспорюється.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З наданого позивачем висновку експерта Чернівецького НДЕКЦ МВС України від 16 грудня 2020 року № СЕ-19/126-20/8125-АВ/173-АТ вбачається, що ринкова вартість вантажного автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », станом на 18.11.2020 року, могла становити 317 670,20 грн. Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість оцінюваного автомобіля Свр>С, 381 746,12 грн > 317 670,20 грн, то вартість матеріального збитку (У) визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ, тобто вартість матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження вантажного автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », станом на 18.11.2020 року могла становити 317 670,20 грн.

У зазначеному висновку експерт вказав, що вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ, що на дату визначення матеріального збитку вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість.

Вартість відновлювального ремонту вантажного автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », складає 381 746,12 грн, що перевищує ринкову вартість КТЗ на момент виникнення дослідження, яка становить 317 670,20 грн.

Відповідно до статті 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, передбачено лише дві підстави, коли транспортний засіб вважається фізично знищеним: у випадку, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280 св 20), від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879 св 21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 362/3680/17, за змістом якої позивач, так само як і в цій справі, просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), та його автомобіль в розумінні статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» теж вважався фізично знищеним. Касаційний суд дійшов висновку, що ухвалення законного й обґрунтованого рішення у справі є неможливим без визначення відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП;

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 753/11069/16-ц зазначено, що задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, не можна визнати обґрунтованим.

З урахуванням наведеного, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вартості транспортного засобу «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », після ДТП, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що вартість автомобіля після ДТП дорівнює вартості металобрухту в розмірі 6 620 грн, є безпідставними, виходячи з наступного.

Утилізаційна вартість транспортного засобу визначається по формулі - Ву =РВ*Кпс/100-Вдеф+Вмет, де РВ - ринкова вартість КТЗ, Кпс - коефіцієнт придатних складових, Вдеф - вартість дефектування, Вмет - вартість металобрухту, Ву вартість утилізації, дана формула викладена у наказі Міністерства юстиції України Фонду Державного майна України за №142/5/2092 від 24.11.2003 року «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів».

Згідно з частиною 1 статті 7 ЗУ «Про утилізацію транспортних засобів» передача транспортного засобу, що утилізується, до пункту прийому здійснюється власником транспортного засобу або уповноваженою ним особою після зняття такого транспортного засобу з обліку у відповідному підрозділі центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері безпеки дорожнього руху, або у підрозділах уповноваженого органу, яким проведено відомчу реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до частини 4 статті 7 вказаного Закону при прийнятті на утилізацію транспортного засобу пункт прийому видає власнику транспортного засобу або уповноваженій ним особі довідку про прийняття транспортного засобу на утилізацію. Довідка про прийняття транспортного засобу на утилізацію оформлюється у трьох примірниках, два з яких видаються власнику транспортного засобу, а третій залишається в особи, яка утримує пункт прийому.

Як встановлено з відкритих реєстрів (https://opendatabot.ua), автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », зареєстрований 07.06.2016 року, після чого з реєстрації не знімався та не перереєстровувався, вказана обставина апелянтом не оспорюється.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не здійснив належним чином утилізацію транспортного засобу в порядку, визначеному нормами чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості реалізувати залишки його транспортного засобу шляхом продажу технічно справних деталей та металобрухту.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 207/2838/15-ц.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000 грн у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі і давши їм належну оцінку, правильно виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог. Визначаючи розмір відшкодування, суд врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, зокрема втрата транспортного засобу, який позивач використовував на фермерському господарстві «Іріанна», що ускладнило йому можливість заробітку коштів та належного утримання своєї родини і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу колегія суддів не досліджує, оскільки після подання апеляційної скарги судом першої інстанції було ухвалено додаткове рішення, яким було вирішено питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, однак ОСОБА_1 не скористався своїм правом та апеляційну скаргу на додаткове рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2024 року не подавав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до статті 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

На підставі викладеного, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак