21.05.2024 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 533/337/24
Провадження № 2/533/134/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді - Козир В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання - Заворотної К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

УСТАНОВИВ:

1. Виклад заяв сторін про суті спору

16 квітня 2024 року представниця позивача ОСОБА_1 - адвокат Юрченко Аліна Валентинівна звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонову Олену Миколаївну про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якій просила суд:

- визнати виконавчий напис, вчинений 10.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за № 16141 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» боргу у сумі 18535,07 грн, таким, що не підлягає виконанню;

- стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн;

- витребувати з ТОВ «Вердикт Капітал» кредитні договори № СТХ5383 від 29.05.2018 та №0 від 25.05.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вимоги, за якими вчинено виконавчий напис, не є безспірними та оспорюваний виконавчий напис виданий з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Представниця позивача зазначала, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Але наявна заборгованість не є безспірною і не може вважатись обґрунтованою у зв`язку з тим, що позивач не отримував від відповідача будь-які грошові, кредитні кошти, а також не укладав кредитні та/або інші договори з відповідачем; правова природа та підстави нарахування заборгованості за договором № СТХ5383 від 29.05.2019 року Позивачу не відомі.

Посилання на заборгованість у сумі 18535,07 гривень, яку нарахував нотаріус, не підтверджена жодними доказами.

Представниця позивача також вважає, що вчинений виконавчий напис здійснений із порушенням, адже стягувачем (відповідачем) не було надіслано на адресу позивача (боржника по провадженню) вимогу про погашення простроченої заборгованості із зазначення суми погашення; не було повідомлено про зміну кредитора у зобов`язанні. Такими діями, на думку представниці, відповідач (стягувач по провадженню) позбавив позивача можливості добровільно виконати вимогу, яку б останній міг отримати.

Відповідач відзив на позовну заяву у порядку, встановленому ст. 191 ЦПК України, та у строки, встановлені в ухвалі суду, не надав.

У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачем суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України.

2. Рух справи у суді

Ухвалою суду від 22 квітня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, призначено справу до судового розгляду на 21 травня 2024 року.

У задоволенні клопотання представниці позивача про витребування доказів - відмовлено.

Справу розглянуто 21.05.2024 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судом

10 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №16141, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 0 від 25.05.2018, укладеного між АТ «Укрсиббанк» (правонаступник ТОВ «Вердикт Капітал») та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Згідно з виконавчим написом правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсиббанк» за кредитним договором № 0 від 25.05.2018 є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» на підставі договору №200 про відступлення прав вимоги від 19.02.2021, яке уступило отримані права та обов`язки Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на підставі договору №04/22/02/2021/1 про відступлення прав вимоги від 22.02.2021.

Виконавчим написом нотаріуса запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» та стягнути з ОСОБА_1 за період з 22.02.2021 по 27.10.2021 заборгованість за кредитним договором від 25.05.2018 № 0 у розмірі 18035,07 гривень, з яких

- заборгованість за сумою кредиту - 13378,96 грн;

- заборгованість за відсотками та комісією - 4 656,11 грн.

Виконавчий напис містить численні виправлення та застереження, у тому числі щодо дати, номеру кредитного договору, складових заборгованості, що запропоновано нотаріусом стягнути.

Вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус посилалася на статтю 87 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - ПКМУ № 1172 або Перелік).

Матеріали справи містять копію кредитного договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, який укладений 25.05.2018 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (далі - кредитний договір), та відповідно до якого сума кредиту становить 5449,00 грн зі строком кредитування 30 днів. Кредитний договір особисто підписано позичальником. Копія кредитного договору, не дозволяє визначити у повному обсязі його зміст та номер. (а.с. 9-10).

Докази нотаріального посвідчення договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 25.08.2018 матеріали справи не містять, відповідачем не надано.

На підставі виконавчого напису, реєстровий № 16141, виданого 10.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем від 26.01.2022 відкрито виконавче провадження № 68383214 з примусового стягнення з позивача суми боргу за вищевказаним виконавчим написом (а.с. 11).

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 березня 2024 року по справі 489/6524/23 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні № 68383214 шляхом зміни стягувача (ТОВ «Вердикт Капітал») його правонаступником (ТОВ «Дебт Форс») у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису № 16141, вчиненого 10.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» - відмовлено (а.с.12-18).

4. Норми права та висновки Верховного Суду, які застосував суд

За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ч. 1 - ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)…

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Відповідно до п. 2 глави 12, п. 5.1, 5.2, п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (у редакції станом на дату вчинення спірного виконавчого напису), виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду.

Згідно з пп. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (у редакції, чинній станом на дату вчинення спірного виконавчого напису), нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно належать до документів, за якими допускається стягнення заборгованості у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчих написів нотаріусів, й для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Саме така правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 204/4071/14-ц та від 12.04.2018 у справі № 761/32388/13-ц.

Також у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц Верховний суд зазначив, що вчинення виконавчого напису полягає у посвідченні права стягувача на стягнення коштів або витребування майна. Таке право, як і безспірна заборгованість повинні існувати на момент звернення до нотаріуса. Сам по собі факт подання стягувачем необхідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору щодо боргу. Боржник у судовому порядку може оспорювати виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (щодо розміру боргу або спливу строків давності за вимогами).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 КПК України).

У відповідності до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як уже зазначалось вище, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яке затверджено Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 (надалі - Перелік) (у редакції, чинній станом на дату вчинення спірного виконавчого напису), одним з таких документів був кредитний договір, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вказаний п. 2 Переліку внесено (доповнено) згідно з Постановою КМУ від 26.11.2014 № 662.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 вищевказану постанову КМУ від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною (http://reyestr.court.gov.ua/Review/65037659).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 вищевказана постанова суду залишена без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 відмовлено у перегляді даної ухвали ВАСУ.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

5.Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

Матеріали справи містять докази на підтвердження факту існування кредитних відносин між позивачем та АТ «УкрСиббанк».

Докази набуття права вимоги відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал» до позивача на підставі договору відступлення прав вимоги, факторингу тощо відсутні.

Кредитний договір від 25.05.2018 № 0, який був укладений між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , копія якого міститься в матеріалах справи, нотаріально не посвідчувався.

Станом на 10 листопада 2021 року - дату вчинення спірного виконавчого напису, правової норми, яка б дозволяла вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених в електронній формі чи у простій письмовій формі, не посвідчених нотаріально, не існувало, оскільки положення Переліку в частині документів, що підтверджують безспірність вимог за кредитними договорами, визнані незаконними у судовому порядку.

Відповідачем не надано доказів нотаріального посвідчення кредитного договору, на якому було вчинено виконавчий напис, а також доказів набуття відповідачем права вимоги до позивача за кредитним договором, на якому вчинено оспорюваний виконавчий напис.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10374/17 (постанова від 21 вересня 2021 року).

Закон дозволяє укладати кредитні договори у простій письмовій (електронній) формі, але не дозволяє у такому випадку кредитору та нотаріусу здійснювати вчинення виконавчих написів на підставі кредитних договорів, що нотаріально не посвідчувалися.

Не маючи правових підстав для вчинення виконавчого напису, нотаріус права на його вчинення не мав.

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі положення нормативно-правового акту, який станом на дату вчинення виконавчого напису був нечинним та скасованим судом. Відтак, суд визнає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, і задовольняє позов повністю.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка, зокрема, наведена в у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, рішення від 10.02.2010 року, п.58) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення…Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень…. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

У зв`язку зі встановленням судом відсутності правових підстав для вчинення виконавчого напису, суд не надає оцінку іншим, другорядним аргументам позивача, зокрема, щодо безспірності (спірності) вимог; укладення/неукладення кредитного договору з відповідачем; неповідомлення позивача відповідачем про зміну кредитора у зобов`язанні тощо.

6.Розподіл судових витрат

Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 1211,20 грн, про що свідчать квитанції про сплату судового збору (а.с. 33).

З врахуванням того, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача у розмірі 1211,20 грн.

Крім того представниця позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надала відповідні докази.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази: 1) копію договору про надання правничої допомоги від 01 лютого 2024 року № 14/24, укладеного між адвокатом Юрченко Аліною Валентинівною та ОСОБА_1 , відповідно до якого за домовленістю сторін розмір гонорару за годину роботи становить 1342,00 грн, а загальна вартість наданих послуг становить 6000,00 гривень (а.с.19); 2) копію акту від 13 квітня 2024 року № 14 приймання-передачі правничих послуг за договором від 01.02.2024 № 14/24, відповідно до якого вартість однієї години послуг складає 1342,00 грн, а загальна вартість наданих послуг становить 5368,00 гривень. За домовленістю сторін розмір гонорару визначено у сумі 6000,00 грн (а.с. 20); 3) розрахунок витрат на правничу допомогу, відповідно до якого вартість однієї години послуг складає 1342,00 грн, а загальна вартість наданих послуг становить 5368,00 гривень. За домовленістю сторін розмір гонорару визначено у сумі 6000,00 грн (а.с. 20 на звороті); 4) платіжну інструкцію від 27.02.2024 про перерахування ОСОБА_1 на рахунок Юрченко А.В. 3015,08 грн (а.с. 22); 5) платіжну інструкцію від 03.02.2024 про перерахування ОСОБА_1 на рахунок Юрченко А.В. 3015,08 грн (а.с. 22 на звороті).

З розрахунку витрат на правничу допомогу та акту приймання-передачі правничих послуг встановлено, що у загальну вартість послуг адвоката було включено дві години участі у судових засіданнях вартістю 1342,00 грн за годину на загальну суму 2684,00 грн.

Оцінюючи заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на оплату послуг адвоката на відповідність критеріям, визначеним ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд зазначає, що справа розглядається без виклику сторін, а отже адвокат - представниця позивача у судових засіданнях участі не брала. Відповідно, витрати на правничу допомогу, що полягала в участі представниці позивача 2 години у судовому засіданні, є непідтвердженими.

19 квітня 2024 року у справі № 916/101/23 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду виснував, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами (п. 43).

У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (п. 63).

Об`єднана палата ВС виходить з того, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (п. 64).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц) (п. 67).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (п. 68).

Зважаючи на наведені вище критерії суд уважає, що витрати позивача у даній справі на правову допомогу на суму 2684,00 грн (1342,00 грн х 2 години = 2684,00 грн) відшкодуванню не підлягають як такі, що неспівмірні з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума документально підтверджених та фактично понесених позивачем витрат на правничу допомогу у сумі 3316,00 грн (6000,00 грн - 2684,00 грн = 3316,00). На думку суду, вказаний розмір витрат є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін та їх поведінку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 14, 19, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, наведеними у мотивувальній частині рішення нормами матеріального права та висновками ВС, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною 10 листопада 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 16141, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у загальному розмірі 18535,07 гривень, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 3316,00 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; тел.: НОМЕР_2 ).

Представник позивача: адвокат Юрченко Аліна Володимирівна (адреса: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; тел.: НОМЕР_4 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місцезнаходження: вулиця Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 36799749; тел.: ; адреса електронної пошти: ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 21 травня 2024 року.

Суддя В.П. Козир