ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 683/4242/23

Провадження № 22-ц/4820/942/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Дияк Я.А.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №683/4242/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2024 року (суддя Андрощук Є.М., повне судове рішення складено 22 лютого 2024 року) у справі за позовом Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за надані послуги по теплопостачанню.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом Комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради (далі КП «Тепловик», підприємство) вказувало, що позивач надає послуги з теплопостачання до квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Між позивачем та відповідачами встановилися зобов`язальні правовідносини щодо надання житлово-комунальних послуг з теплопостачання. Станом на 01.12.2023 заборгованість за надані послуги становить 5323,26 грн, з яких: 530,60 грн - функціонування внутрішньобудинкових систем опалення; 3375,79 грн - опалення місць загального користування; 837,88 грн - абонентська плата; 66,28 грн - внески за встановлення вузлів комерційного обліку гарячої води; 66,36 грн - внески за заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії; 446,35 грн - внески за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії. Як зазначило підприємство, вказане свідчить про неналежне виконання відповідачами зобов`язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за надані послуги з теплопостачання в установлений законодавством строк.

Зважаючи на викладене, КП «Тепловик» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 5323,26 грн заборгованості за послуги теплопостачання.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2024 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь КП «Тепловик» 5323,26 грн борну за надані послуги по теплопостачанню. Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка зазначає, що позов поданий з порушенням строку позовної давності, адже позовна заява зареєстрована в суді 20.12.2023, тоді як вимоги про стягнення боргу ставляться з грудня 2019 року.

Також, відповідачка вказує, що договір на теплопостачання і подачу гарячої води між позивачем і відповідачами не укладався, розрахунків їм надано не було, а тому, для ОСОБА_1 є незрозумілим, з яких розрахунків виходив позивач, нараховуючи 3375,79 грн заборгованості.

Апелянтка посилається на те, що КП «Тепловик» безпідставно просить стягнути з відповідачів внески за встановлення вузлів комерційного обліку гарячої води, внески за заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії, внески за обслуговування вузлів комерційного обліку гарячої води, адже ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не користуються послугами з гарячого водопостачання і підприємством не надано жодного акту по встановленню чи заміні, чи обслуговуванню вузлів комерційного обліку гарячої води.

Також, ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що нею подавалися клопотання про витребування у позивача розрахунків та відомостей стосовно належної повірки наявних обліковуючих пристроїв, проте суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Тепловик» погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, адже ним не пропущено строк позовної давності відповідно до пунктів 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України для звернення до суду із цим позовом.

Також, представник позивача посилається на те, що КП «Тепловик» було висвітлено договір приєднання на сайті підприємства https://www.teplovik.org та на сайті виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради 06 жовтня 2021 року. І умови, що зазначені у чинному договорі приєднання, що є публічним договором, КП «Тепловик» виконує в повному обсязі. Хоча квартира відповідачів відключена від послуг централізованого опалення, проте будинок, в якому знаходиться квартира, в якій проживають відповідачі по АДРЕСА_2 , не від`єднаний від послуг централізованого теплопостачання, тому цей будинок опалюється за рахунок надання послуг з теплової енергії підприємством.

Позивач зауважує, що визначений нормативно-правовими актами порядок розподілу теплової енергії взагалі не залежить від наявності чи відсутності приладів опалення у місцях загального користування будинку. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315.

Також представник підприємства вказує на те, що нарахування передбачено Розділом IV зазначеної методики, де визначається та розподіляться обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення. І позивачем були надані письмові пояснення та детальний розрахунок щодо нарахування за надані відповідачам послуги. Оскільки квартира відповідачів розташована у багатоквартирному будинку, вони зобов`язані нести витрати по її утриманню, в тому числі з надання послуг по обігріву місць загального користування.

Справа розглядається в порядку статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями частини 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не уповноважували ОСОБА_5 на оскарження рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2024 року, тому зазначене судове рішення в частині вирішених позовних вимог щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень частини 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за адресою по АДРЕСА_3 зареєстрована, крім інших, ОСОБА_1 , що підтверджується відповіддю на запит Відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівського району від 06.12.2023 (а.с.4).

Як вбачається із розрахунку заборгованості, особовий рахунок № НОМЕР_1 , абонент ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , наявний борг перед позивачем: абонентська плата - 837,88 грн; внески за встановлення ВКО ГВ 66,28; внески за заміну ВКО ТЕ 66,36 грн; внески за обслуговування ВКО ТЕ 446,35 грн; опалення ВФС 530,60 грн; опалення МЗК - 3375,79 грн (а.с.5-6).

Задовольняючи позовні вимоги і встановивши надання позивачем, крім інших, ОСОБА_1 послуг з теплопостачання на підставі відкритого абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що внаслідок невиконання відповідачкою обов`язку з оплати вартості отриманих послуг, істотно порушені права позивача, а тому вимоги КП «Тепловик» є обґрунтованими і наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 в солідарному порядку з іншими відповідачами 5323,26 грн заборгованості за спожиті послуги.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до статті 1 Закону України від 9 листопада 2017 року №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189-VІІІ) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Стаття 5 Закону №2189-VІІІ передбачає перелік житлово-комунальних послуг.

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 цієї статті комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VІІІ індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частинами 1 і 3 статті 9 Закону №2189-VІІІ передбачено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною 6 статті 19 Закону України від 02 червня 2005 року № 2633-ІV «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Із положень частини 1 статті 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України подані учасниками справи докази, а саме: копію відповіді на запит Відділу з питань реєстрації місця проживання виконкому Старокостянтинівської міської ради від 06.12.2023; копію технічних умов №353 від 19.05.2009; фотосвітлини; копії звітів по обслуговуванню вузла комерційного обліку теплової енергії від 28.01.2021 та від 26.04.2021 і розрахунок заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 абонент ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення в солідарному порядку, в тому числі, із ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з теплопостачання.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність договору на надання послуг, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, відповідно до статті 6 Закону №2189-VІІІ учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Пунктом 1 частини 2 статті 7 Закону №2189-VІІІ передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини 3 статті 6, статтям. 627, 630 ЦК України, статтям 7, 8 Закону (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012, справа № 6-110цс12).

Відповідно до частити 1, 2 статті 12 Закону №2189-VІІІ надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Положеннями частини 1, абзаців 1, 2 частини 5 статті 13 Закону №2189-VІІІ передбачено, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

У разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Відповідно до положень абзаців 1-6 пункту 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ №830 від 21.08.2019 (надалі Правила) слідує, що надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги.

З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку).

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №922/4239/16, Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі №303/7554/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі №922/4239/16, 25 вересня 2019 року у справі №522/401/15-ц та 10 грудня 2018 року у справі №638/11034/15-ц,від 26 квітня 2018 року у справі №904/6293/17 «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними».

З огляду на положення частини 2 статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія (пункти 5, 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

В силу положень частини 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) (підпункт 13 пункту 44 Правил).

За змістом пункту 14 Правил відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315.

Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) (пункт 38 Правил).

Судом встановлено, що 06 жовтня 2021 на сайті підприємства https://www.teplovik.org та на сайті виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради https://starkon.gov.ua було оприлюднено: Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.

І комунальні послуги з постачання теплової енергії з 01.12.2019 по 01.12.2023 за адресою по АДРЕСА_2 , в тому числі і ОСОБА_1 , надані КП «Тепловик». Зазначені обставини відповідачкою не спростовані.

А тому твердження ОСОБА_1 про незаконність оскаржуваного судового рішення з підстав відсутності договірних відносин між нею та позивачем та відсутність у неї обов`язку сплачувати нараховану позивачем заборгованість не заслуговують на увагу.

Також, не впливають на законність оскаржуваного судового рішення аргументи апеляційної скарги про те, що відповідачці не зрозуміла методика розрахунків сум заборгованості: 375,79 грн - по опаленню місць загального користування; 66,28 грн - по внескам за встановлення вузлів комерційного обліку гарячої води; 66,36 грн - по внескам за заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії; 446,35 грн - по внескам за обслуговування вузів комерційного обліку теплової енергії, враховуючи, що з 2009 року в квартирі відповідачки обладнано індивідуальне опалення.

Так, пунктом 24 Правил передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.

Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною 2 статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку здійснюються відповідно до частин 2-4 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та умов договору.

Витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування - за умови укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (пункту 1 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»).

Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (надалі Методика), встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень.

Місця загального користування (МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.

Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (ВФС) втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, у тому числі в індивідуальному тепловому пункті.

Нарахування за МЗК та ВФС нараховуються та розподіляються на усіх мешканців будинку згідно Методики.

І слід зазначити, що ОСОБА_1 не оскаржується сума нарахованої позивачем заборгованості, а відповідачка не погоджується із нарахуванням боргу саме з підстав відключення квартири АДРЕСА_1 від централізованого теплопостачання.

Разом з тим, правильність заборгованості за житлово-комунальні послуги з теплопостачання споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 перевірено судом першої інстанції та відповідачка зазначеного розрахунку не спростувала і своїх контррозрахунків не навела.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що доведеним є наявність правовідносин із постачанням житлово-комунальної послуги теплової енергії між ОСОБА_1 і КП «Тепловик» та відповідно наявності у відповідачки, як у споживача, зобов`язання по оплаті отриманих послуг у повному обсязі, враховуючи відсутність доказів не надання даних послуг або надання їх неналежної кількості або якості. А також, що факт відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не звільняє від обов`язку власника та користувача квартири з індивідуальним опаленням, як співвласника будинку, брати участь у витратах на утримання будинку, в тому числі приймати участь в оплаті за фактичні надані послуги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення з підстав пропуску строку позовної давності, апеляційний суд виходить з наступного.

Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин, який тривав до 30 червня 2023 року.

Однак, 15 березня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19.

Згідно з останнім, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З позову та розрахунків заборгованості вбачається, що позивач просив стягнути із, в тому числі, ОСОБА_1 заборгованість за період з грудня 2019 року по листопад 2023 року, а позов подано до суду 21 грудня 2023 року.

Враховуючи період дії карантину (з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року) та період дії в Україні воєнного стану (який на даний час триває) позивачем не пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за вказаний період.

Також, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються такі справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд (частина 1 статті 274 ЦПК України).

Справа, яка переглядається, не відноситься до таких, які відповідно до частини 4 статті 274 ЦПК України не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження, тому, врахувавши вимоги частини третьої вказаної статті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Інших доводів, які б свідчили про помилковість висновків суду в цій справі, апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. І так як оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави, визначені статтею 141 ЦПК України, для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2024 року щодо задоволених позовних вимог, відповідачкою за якими є ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 травня 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай