Постанова

Іменем України

15 травня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/1464/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 ,

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 28 жовтня 20222 року

в складі судді Гончарука В. П.

у цивільній справі №755/6672/22 Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку

У С Т А Н О В И В:

22 липня 2022 року ОСОБА_3 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому з підстав передбачених ст. 84 СК України, просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти у розмірі 1/6 від всіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку.

Позов мотивувала тим, що вона та ОСОБА_1 почали проживати однією родиною з вересня 2020 року, мали спільний побут та вели спільне господарство. Під час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Запис у свідоцтві про народження дитини зроблено за спільною заявою обох батьків на підставі ст. 126 СК України

Вказувала, що на даний час їх подружнє життя припинено, вона з дитиною проживає окремо і дитина перебуває на її утриманні. Дитина ще є малою, перебуває на грудному вигодовуванні, а тому вона не має можливості влаштуватися на роботу.

Також вказувала, що ОСОБА_1 є працездатним, має можливість надавати матеріальну допомогу, а тому у відповідності до вимог ст. 84 СК України зобов'язаний утримувати її до досягнення їх спільною дитиною трирічного віку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з з 22 липня 2022 року і до досягнення дитиною трирічного віку.

Вирішено питання про судові витрати та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та розглянув справу за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про розгляд справи.

Також в обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 84 СК України та не проаналізував обставин щодо можливості батька надавати аліменти на утримання матері дитини.

За наведених обставин просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенняі позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення суду від 28.10.2022 та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, що підтверджується звітом про доставку на електронну адресу адвоката відповідача ОСОБА_2 , який подавав та підписував апеялційну скаргу, копії ухвали про відкриття апеляційного провадження (а. с. 70, 87).

Позивачка також належним чином повідомлена про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення суду від 28.10.2022 та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, що підтверджується звітом про підтвердження отримання на електронну адресу копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги (а. с. 89).

Крім того, та обставина, що позивачка повідомлена про розгляд апеляційної скарги позивача на рішення суду від 28.10.2022 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи підтверджується поданням представником позивача - ОСОБА_5 відзиву на апеляційну скаргу через систему "Електронний суд", до якого долучено належні докази на здійснення представництва ОСОБА_3 в Київському апеляційному суді (а. с. 74-86).

У відзиві на пеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_5 , посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме без повідомлення відповідача про розгляд справи.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги та приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду, враховуючи наступне.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання проводиться судом, відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Таким чином, про належне повідомлення учасника справи про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу за правилами позовного спрощеного без виклику сторін (а. с. 20).

З матеріалів справи також вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви суд надіслав відповідачу на адресу, зазначену в позовній заяві (а. с. 22).

Згідно зворотного поштового повідомлення, поштове відправлення, яке адресовано ОСОБА_1 вручено ОСОБА_3 (а. с. 28).

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_3 , звертаючись до суду з даним позовом зазначила адресу місця проживання відповідача ідентичну своїй, а саме: АДРЕСА_1 , хоча в позовній заяві зазначено, що вона з дитиною проживає окремо.

Крім того, гідно відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва №83160836 від 11.08.2022 в ІТС "Реєстр територіальної громади м. Києва" не знайдено ОСОБА_7 (а. с. 26).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначив, що він не отримував від суду жодного повідомлення про розгляд справи. Також до апеялційної скарги долучив Договір оренди житла від 01.06.2022, згідно якого він проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 48-49).

Сукупний аналіз наведених обставин вказує на те, що матеріали справи не містять доказів належногоповідомлення відповідача про розгляд справи.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 02.02.2022 (а. с. 6).

Відомості про батька дитини внесені на підставі статті 126 СК України, тобто на підставі спільної заяви жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Також з матеріалів справи вбачається, що дитина проживає разом з матір'ю.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що з вересня 2020 року вони з ОСОБА_1 проживали разом як чоловік та жінка. На даний час їх подружнє життя припинено, дитина проживає разом з нею, наразі вона не може влаштуватися на роботу через вік дитини, а тому у відповідності до вимог ст. 84 СК України відповідач зобов'язаний її утримувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частинами 4, 6 ст. 84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз наведених норм матеріального права доводить, що отримувачем аліментів за ст. 84 СК України є спеціальний суб'єкт, а саме один із подружжя.

Таким чином, з'ясуванню підлягає факт перебування батьків дитини у шлюбі.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що сторони проживали разом у період з вересня 2020 року. На час звернення позивачки до суду з даним позовом сторони разом вже не проживали. У шлюбі вони не перебували.

Матеріали справи не містять судового рішення про встановлення факту спільного проживання сторін, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу.

Таким чином, беручи до уваги те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не перебували у зареєстрованому шлюбі, позивачка не є дружиною відповідача, то в неї відсутні правові підстави, визначені ст. 84 СК України, для стягнення з відповідача на її користь, як дружини, з якою проживає дитина, аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для вдімови в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат.

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про стягнення аліментів.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", а колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, то судовий збір який підлягав сплаті ОСОБА_3 за подання позовної заяви компенсується за рахунок держави. А судовий збір в сумі 1 488 грн 60 коп., сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги, компенсується останньому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України, як то передбачено ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Колегія суддів також приходить до висновку щодо наявності правових підстав покладення на ОСОБА_3 понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, з огляду на таке.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначив, що ним понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 до апеляційної скарги долучив наступні докази: Договір про надання правничої (правової) допомоги від 04.12.2023; Акт №1 прийому-передачі наданих послуг та квитанцію від 11.12.2023 (а. с. 50-52).

З даних доказів вбачається, що 04 грудня 2023 року між адвокатом Кишеня В. С. та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги (далі - Договір), пунктом 1 якого визначено, що адвокат приймає на себе обов'язок надати правничу (правову) допомогу клієнту у справі № за апеляційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.10.2022 у справі №755/6672/22.

Адвокат та клієнт погодили наступні види правничої (правової) допомоги (розмір гонорару) по справі: складання апеляційної скарги (п. 2 Договору).

В пункті 3 Договору сторони погодили, що за надання правової допомоги, передбаченої у пункті 2 цього Договору клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 4 000 грн.

Згідно Акту №1 прийому-передачі наданих послуг від 11.12.2023, адвокат Кишеня В. С. надав, а клієнт ОСОБА_1 отримав послугу із складання апеялційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2022 у справі №755/6672/22, вартість якої становить 4 000 грн.

Згідно квитанції від 11.12.2023 ОСОБА_1 сплатив адвокату Кишені В. С. 4 000 грн за складання апеляційної скарги.

За приписами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Верховний Суд в своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови у справах №922/445/19, №922/3436/20, №910/7586/19 та №910/16803/19).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка, діючи через свого представника ОСОБА_5 , подала відзив на апеляційну скаргу. Поруч з цим, у відзиві не зазначила доводів незгоди із заявленим ОСОБА_1 розміром витрат на правничу допомогу та не наводила аргументів щодо необхідності зменшення такого розміру.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стгяненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави понесені ним витрати на сплату судового збору у розмірі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Стягувач: ОСОБА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Боржник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська