Дата документу 08.05.2024 Справа № 336/6045/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/6045/17 Головуючий у 1 інстанції Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/899/24 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Сенс Банк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2024 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» про видачу дублікату виконавчого листа, заміну стягувача та поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання,-

В С Т А Н О В И Л А:

Представник Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» Луньова А.Г. звернулася до суду із вказаною заявою.

В обґрунтування заяви зазначила, що рішенням Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 22.02.2018 у справі № 336/6045/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволено, стягнуто заборгованість та судовий збір.

ПАТ «Укрсоцбанк» отримав виконавчі листи.

10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Внаслідок приєднання АТ «Альфа-Банк» стало правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк».

01.12.2022 АТ «Альфа-Банк» змінило назву на АТ «Сенс Банк».

При прийнятті кредитного портфелю АТ «Сенс Банк» встановлено, що вищезгадані листи було фактично втрачено. Як вважає заявник, при пересилці. Ствреджує, що АТ «Укрсоцбанк» виконавчі листи не отримувало. На запит банку із державної виконавчої служби надійшла інформація, що виконавчі листи на виконанні не перебувають і не перебували.

Посилаючись на карантинні заходи, пов`язані із поширенням COVID-19, правовий режим воєнного стану, пов`язаного з агресією рф, вважає, що причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа є поважними.

На підставі наведеного просила:

Видати дублікат виконавчих листів по справі № 336/6045/17 на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за позовом у цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Замінити стягувача АТ «Укрсоцбанк у справі № 336/6045/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання на його правонаступника Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 січня 2024 року у цій справі відмовлено у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчих листів, заміну стягувача та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що винесенням ухали про відмову у задоволенні заяви судом першої інстанції фактично обмежено можливість виконання рішення, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не

відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на вказане та враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства.

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2018 у справі № 336/6045/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 031.29-08/419 від 16.05.2008 року у сумі 74 371,63 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 22.05.2017 року, встановленим Національним банком України, еквівалентно 1 960 436,17 грн., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 43 093,49 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 22.05.2017 року, встановленим Національним банком України, еквівалентно 1 135 944,40 грн., заборгованості за відсотками у сумі 31 278, 14 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 22.05.2017 року, встановленим Національним банком України, еквівалентно 824 491,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 29 830, 39 грн.

Виконавчі листи та копію рішення суду направлено на адресу ПАТ «Укрсоцбанк», підтвердження отримання представником банку міститься в матеріалах справи (а.с. 91, 92).

Виконавче провадження на примусове виконання судового рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2018 у справі № 336/6045/17 не було відкрито.

Трирічний строк, встановлений ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» на пред`явлення виконавчого документу до виконання, сплив.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що заміна стягувача неможлива, якщо заява про правонаступництво подана після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 129-1 Конституції України).

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що п. 1 ст. 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частини перша та друга статті 55 ЦПК України).

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша та друга статті 442 ЦПК України). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини перша та друга статті 15 Закону про виконавче провадження).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює "процесуальне правонаступництво" і "заміну сторони виконавчого провадження", оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством.

Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.

Також питання про наявність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачі його дубліката чи інших процесуальних питань, які стосуються процедури пред`явлення виконавчого документа до виконання, пов`язані з процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні як юридичному процесі в силу умов частини п`ятої статті 15 Закону про виконавче

провадження, а з процесуальним правонаступництвом, передбаченим статтею 55 ЦПК України, - в силу другої частини цієї статті.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №2-7763/10.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки, якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону про виконавче провадження, пункт 1 частини першої статті 26 Закону N 606-XIV). Тобто за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того, чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість "штучно" збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути в невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства прав.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13.

Окрім цього, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі N 2-836/11 (пункт 35), якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Колегія суддів, звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається наступне: виконавчі листи та копію рішення суду направлено на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» про що наявне підтвердження отримання представником банку. З моменту отримання виконавчих листів ПАТ «Укрсоцбанк» до моменту прийняття рішення про реорганізацію ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» пройшло більше 1 року. З моменту прийняття рішення про реорганізацію ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», що в подальшому змінило свою назву на АТ «Сенс Банк», пройшло більше 4 років.

На підставі зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа, заміну стягувача та поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання на підставі спливу строку на подання такої заяви .

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа, заміну стягувача та поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону.

Доводи апелянта в скарзі про те, що виконавчі листи було втрачено під час пересилки, колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими, з огляду на те, що скаржником не зазначено при якій саме пересилці, звідки і куди направлялись виконавчі листи.

Твердження апеляційної скарги, щодо відсутності реальної можливості на своєчасне пред`явлення виконавчого листа до виконання через перевантаженість і нестабільність банківської сфери, вивільнення працівників, нехватки кадрів і належного матеріального забезпечення, колегією суддів не приймаються до уваги.

Безпідставними є посилання заявника апеляційної скарги на відповідну судову практику Верховного Суду, оскільки висновки у зазначених справах, і у справі, яка переглядається, як і встановлені фактичні обставини, є різними, у кожній із цих справ суди виходили з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Оскаржувана ухвала, як така, що відповідає нормам матеріального та процесуального права підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції постановлено із додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 січня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 травня 2024 року.

Головуючий

Судді: