Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Гришка О.Я., з участю секретаря судового засідання Гапон Т.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Верпети В.О., відповідача ОСОБА_2 , представників третьої особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Оржицької селищної ради, ОСОБА_5 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 21.12.2023 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей.

У позовній заяві вказано, що позивач є рідною бабусею, а відповідач - матір`ю малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вказує, що відповідач тривалий час належно не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не цікавиться підготовкою до самостійного життя дітей, не виявляє інтересу до їх проблем. Позивач зазначає, що відповідач постійно змінює місце свого проживання. За місцем проживання дітей відповідач з`являлася до кінця квітня 2023 року епізодично, а після цієї дати взагалі не проживала з дітьми та переймалася лише своїми особистими інтересами. Батько дітей ОСОБА_5 перебуває на військовій службі у Збройних Силах України.

У позовній заяві вказано, що відповідач свідомо нехтує своїми материнськими обов`язками. Всі побутові та інші питання облаштування життя дітей, а саме: догляд за ними, влаштування та супровід до навчального закладу, профілактичні медичні огляди, лікування дітей у разі потреби, організація їх життя, піклування за їх духовний розвиток, тощо, весь час вирішує позивач одна. Такий стан речей триває практично з часу народження дітей. Мати дітей не надає матеріальної допомоги на їх утримання.

Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дітей аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу подачі позову до суду та до виповнення повноліття дітей.

Ухвалою суду від 22.12.2023 було відкрито загальне позовне провадження у справі та залучено ОСОБА_5 до участі в справі в якості третьої особи.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, у своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позов.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що вона від дітей не відмовляється, а дітей, щодо яких розглядається справа, вона не провідує через незадовільний стан здоров`я її старшого сина, у якого проблеми з зором і лікуванням якого вона займається.

Представники третьої особи в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16-19). Батько дітей ОСОБА_5 проходить військову службу за мобілізацією (а.с. 8-11, 13-14).

Позивач ОСОБА_1 є рідною бабою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-7, 12).

У договорі передоручення виховання дітей близькому родичу, який підписаний 17.05.2023 позивачем ОСОБА_1 та третьої особою ОСОБА_5 вказано, що батько дітей передоручає /передає/ виконання своїх батьківських обов`язків, а бабуся дітей ( ОСОБА_1 ) перебирає на себе виконання обов`язків по вихованню малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період проходження військової служби їх батьком, або на інший період за наявності до того причин та обставин, що погоджують сторони між собою. Договором визначені обов`язки та права бабусі та дітей (а.с. 8-11).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Оржицької селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

У акті проживання від 28.07.2023 вказано, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20). Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за іншою адресою (а.с. 15, 21, 35).

У довідці характеристиці від 31.03.2023, виданої виконавчим комітетом Оржицької селищної ради вказано, що компрометуючими матеріалами на відповідача Яблунівський старостат не володіє (а.с. 22).

У акті перевірки цільового використання державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 вказано, що комісія вважає, що виплачена сума грошової допомоги використана нецілеспрямовано (одержувач допомоги не забезпечує належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини) (а.с. 27). У зв`язку з вищевказаним представник виконавчого комітету Оржицької селищної ради звернувся до Відділу з питань надання державних соціальних допомог та інших видів соціальної підтримки населення № 2 управління соціального захисту населення Лубенської районної військової адміністрації з листом щодо призупинення ОСОБА_2 соціальних виплат на утримання дітей (а.с. 28).

З повідомлення Оржицького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Оржицької селищної ради вбачається, відносно що сім`я ОСОБА_2 перебувала в полі зору як така, що має ризик потрапляння в складні життєві обставини. Будинки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходяться в одному дворі, догляд за дітьми здійснювала бабуся ОСОБА_1 від запропонованих послуг соціального супроводу родина відмовилась (а.с. 44).

У висновку, який затверджений рішенням виконавчого комітету Оржицької селищної ради 24.01.2024 № 4 вказано на доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 72-73).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вона проживає неподалік від господарства позивача (на одній вулиці). Свідок вказала, що добре знає сім`ю позивача. У 2020 році до сина позивача приїхала відповідач з двома дітьми. Деякі мешканці с. Маяківка принесли відповідачу одяг для дітей, бо одягу було мало. Свідок вказала, що взимку 2023 року був такий випадок, що діти голосно гукали матір, але її вдома небуло. З квітня 2023 року свідок ОСОБА_9 не бачила, а діти, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , весь час знаходилися з позивачем, яка їх забезпечувала та виховувала.

Свідок ОСОБА_12 показала, що вона добре знає позивача і часто бувала в її господарстві. Свідок вказала, що бачила як відповідач ходила до своєї сусідки в гості повз будинок позивача і не звертала уваги на своїх дітей, які в той час жили в позивача. Свідок особисто допомагала відповідачеві прибирати у хаті, оскільки в хаті відповідача були антисанітарні умови, було брудно.

Свідок ОСОБА_13 показав, що добре знає сина відповідача ОСОБА_5 , з яким товаришує. Свідок вказав, що часто бував у будинку відповідача. Кожного разу, коли він там бував, спостерігав, що у будинку був безлад, діти виглядали неохайно, були в брудному одязі. Весною 2023 року відповідач кудись поїхала і після цього не поверталася.

Свідок ОСОБА_14 показала, що вона добре знає сім`ю позивача. Їй відомо, що у квітні 2023 року відповідач поїхала з с. Маяківка, при цьому відповідач повідомила, що вона їде допомагати своїй матері. Однак, діти залишились з позивачем, яка їх доглядала та виховувала. Через деякий час відповідач приїхала, забрала з двору позивача свою старшу доньку ОСОБА_15 , і кудись її повезла. Свідок вказала, що їй відомо, що з квітня 2023 року відповідач повністю припинила контакт з дітьми, стосовно яких розглядається справа і перестала відповідати на телефонні дзвінки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , яка була допитаною за її клопотанням в якості свідка, суду показала, що у грудні 2020 року її син ОСОБА_16 привіз додому дружину з двома дітьми. Дітей ОСОБА_15 та ОСОБА_17 вони оформили в місцевий дитячий садочок. У січні 2021 року захворіла донька відповідача ОСОБА_15 , тоді відповідач зникла без попередження вперше. У грудні 2021 року відповідач залишила на позивача доньку ОСОБА_18 , яка захворіла, і поїхала, як сказала відповідач, до своєї матері в Чорнобаївський район Черкаської області. Пізніше відповідач повернулася в с. Маяківка, але про доньку ОСОБА_18 не почала дбати. За цією донькою відповідача продовжувала доглядати позивач. Позивач вказала, що відповідач говорила в цей час, що у неї лише дві дитини (маючи на увазі інших дітей, крім доньки ОСОБА_19 ). За словами позивача у ОСОБА_19 були проблеми зі здоров`ям. Спочатку були проблеми з м`язами лівого боку тулуба, а потім з ходінням, з приводу чого їй доводилося звертатися до лікувального закладу та забезпечувати необхідне лікування. За словами позивача з квітня 2023 року відповідач не давала про себе знати.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_5 , який був допитаний за його клопотанням в якості свідка, суду показав, що у грудні 2020 року він привіз відповідача до себе в будинок. Відповідач приїхала з малою кількістю дитячих речей. Через деякий час відносини між ним та відповідачем ускладнилися і відповідач покинула його. Ще через деякий час вони все ж почали знову жити разом. У квітні 2023 року він, знаходячись на військовій службі, дізнався від матері (позивача у справі) та працівників соціальних служб, що відповідач покинула будинок, в якому вони проживали, і зникла.

Згідно частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

На переконання суду відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

При цьому, в даній конкретній ситуації суд враховує, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо (пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»).

Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про її бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі суду не надано доказів того, що відповідач хоча б один раз звернулася до уповноважених органів держави для сприяння їй будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. Суд зауважує, що навіть за час розгляду справи в суді вона таких дій не вчинила.

Суд також враховує, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у матері, оскільки вона з ними не проживає протягом досить тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення матері з своїми дітьми.

Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дітьми.

У ситуації, що склалась, суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідач тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню дітей, не змінилася ця ситуація і під час розгляду цієї справи в суді.

Суд критично відноситься до пояснень відповідача про те, що вона не піклується про дітей, щодо яких розглядається справа, та не відвідує їх через незадовільний стан здоров`я її старшого сина, у якого проблеми з зором, і лікуванням якого вона займається. Суд приймає до уваги тривалий час, протягом якого відповідач не піклується про дітей, щодо яких розглядається справа, та не відвідує їх, і приходить до висновку, що наведене відповідачем не може бути розцінене як об`єктивна перешкода для спілкування зі своїми дітьми та для піклування про них протягом досить тривалого часу. При цьому суд констатує, що жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин відповідач суду не надала.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3)).

Приймаючи рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд враховує також те, що відповідач дійсно ухиляється від участі у вихованні дітей. Тому суд приходить до переконання, що хоча позбавлення батьківських прав і є крайнім заходом, але його необхідно застосувати до відповідача, оскільки таке рішення буде в повній мірі відповідати інтересам дітей.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо поведінка відповідача щодо участі у вихованні та утриманні дітей зміниться, то відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України вона буде мати право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Детальний аналіз норм, що містяться в Главі 15 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що аліменти на утримання дитини можуть призначатися судом на користь батька, матері або інших законних представників дитини. Оскільки суду не надано доказів того, що позивач у справі на момент постановлення рішення у справі є законним представником дітей, суд приходить до висновку про передчасність задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення аліментів. Таким чином, у задоволенні позовних вимог у цій частині потрібно відмовити.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позову, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 151, 155, 164-166, 180-181, 184 Сімейного кодексу України, ст. 12, 13, 81, 133, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), треті особи: Орган опіки та піклування Оржицької селищної ради (місцезнаходження: (місцезнаходження: вул. Центральна, 24, сел. Оржиця, Лубенського району Полтавської області, ), ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

За ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 21.05.2024.

Суддя