КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 752/9256/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2639/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Кордюкова Ж.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року,

встановив:

у травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 завдану майнову шкоду внаслідок залиття квартири в розмірі 22 901 грн 70 коп., моральну шкоду в розмірі 3 000 грн та судові витрати, що становлять 1 073 грн 60 коп. судового збору, 7 000 грн - надання юридичної допомоги та 2 500 грн - складання кошторису ремонтних робіт.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 22 901 грн 70 коп., моральну шкоду в сумі 3 000 грн та судові витрати в сумі 6 915 грн 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 06 листопада 2021 року трапилось залиття цієї квартири з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка розташована вище та належить відповідачу на праві власності. Причиною залиття стало пошкодження радіатора опалення, який знаходиться на обслуговуванні власників квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Внаслідок залиття у кімнаті площею 16 кв. м. на стелі, оздобленій шпалерами, з`явились жовті плями площею приблизно 5 кв.м та на стіні, оздобленій шпалерами, утворились плями та відшарування шпалер площею приблизно до 2 кв.м. Вартість завданих збитків становить 22 901,70 грн. та була визначена відповідно до договору про надання послуг від 24 січня 2023 року, ціна якого становить 2 500 грн. Залиття квартири спричинило їй моральну шкоду, розмір якої становить 3 000 грн, оскільки вона зазнала душевних страждань, емоційний стрес та переживання з приводу залиття квартири. Було порушено її звичний та розмірений спосіб життя, виникла необхідність докладати додаткові зусилля та витрачати час для вирішення проблем, пов`язаних із залиттям квартири. Просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 22 901,70 грн, моральну шкоду в сумі 3 000 грн та судові витрати, які складаються з витрат по оплаті судового збору в сумі 1 073,60 грн, витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн та витрат на складання кошторису ремонтних робіт в сумі 2 500 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 22 901 грн 70 коп., моральну шкоду в сумі 3 000 грн та судові витрати в сумі 6 915 грн 60 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок пошкодження радіатора опалення, який знаходиться на обслуговуванні власника квартири, яким є відповідач ОСОБА_2 , сталось залиття квартири, власником якої є позивач. Відповідач, як власник квартири, не забезпечив належного технічного стану радіатора опалення, що призвело до залиття квартири позивача та спричинило їй збитки. Таким чином, внаслідок залиття квартири позивачу було спричинено шкоду, а тому відповідач повинен відшкодувати їй матеріальні збитки в розмірі 22 901,70 грн., розмір яких підтверджується кошторисом.

Зазначений правовий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25 липня 1996 року (а.с. 10). Квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою від 16 листопада 2021 року №284916255 (а.с. 12).

06 листопада 2021 року трапилось залиття квартири, належної позивачу, внаслідок пошкодження радіатора опалення, який знаходиться на обслуговуванні власників квартири за адресою: АДРЕСА_2 . При обстеженні на предмет залиття у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що у кімнаті площею до 16 кв.м на стелі, оздобленій шпалерами, спостерігаються дві жовті плями від залиття загальною площею приблизно до 1,5 кв.м, на стелі в зоні електричного приладу (люстра) спостерігається жовта пляма від залиття площею до 0,5 кв.м, на стіні, оздобленій шпалерами, внаслідок залиття утворились плями та відшарування шпалер площею приблизно до 2 кв.м, що підтверджується копією акту від 08 листопада 2021 року. Згідно з кошторисом ремонтних робіт у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , загальна сума ремонтних робіт становить 22 901,70 грн.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вбачається, що залиття квартири позивача відбулось з квартири відповідача в результаті пошкодження радіатора опалення, який знаходиться на обслуговуванні власника квартири, яким є ОСОБА_2 .

Зазначені обставини підтверджуються актами від 08 листопада 2021 року та 25 січня 2023 року

Наявні в матеріалах справи акти про залиття складені уповноваженими особами та відповідають вимогам закону.

Будь-яких доказів, які б давали підстави дійти інших висновків, матеріали справи не містять.

За загальним правилом шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла.

Відповідач ОСОБА_2 не надала будь-яких доказів, що залиття квартири позивача відбулось не з її вини.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Факт залиття належної позивачу квартири з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: актом про залиття від 08 листопада 2021 року, кошторисом ремонтних робіт приміщення (квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 25 січня 2023 року фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 .

Відповідачем ОСОБА_2 не спростовано презумпцію її вини у заподіянні шкоди майну позивача та не надано безспірних доказів того, що шкода була спричинена не з її вини.

Доводи апеляційної скарги про те, що складений комісією КП «ЖЕД 103» акт про залиття не містить відомостей щодо самого залиття, зокрема дат, причин, наслідків залиття, не доводить факту залиття, оскільки належних доказів, які б підтверджували факт залиття не містить, не спростовують висновок суду.

Відповідно до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.

Акт про залиття - це відповідний документ, який підтверджує подію, що трапилась. Цей документ складається комісією та затверджується балансоутримувачем, власником приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд або іншою особою, що обслуговує відповідний будинок.

Згідно Додатку №4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Як вбачається з акту про залиття від 08 листопада 2021 року, складеного працівниками ЖЕД 103, він за формою та змістом відповідає вимогам вказаного Додатку №4, у ньому відображено: місце залиття, конкретні пошкодження квартири, висновки та причини залиття.

Будь-яких доказів на спростування зазначених у акті відомостей про події залиття, причини та обсяги пошкоджень, відповідачем надано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не була повідомлена офіційно та акт було складено без її участі при проведенні огляду квартири позивача, що позбавило її можливості подання доказів на його спростування, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний акт складений комісією з осіб, які є працівниками ЖЕД 103 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», відповідає формі та змісту, передбаченим законом.

Слід зазначити, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події.

Статтями 20, 21 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено зобов`язання виконавця підготувати договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності, і зобов`язання споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем за типовим договором.

Відповідно до частин 1,2 ст. 26 Закону України № 1875-IV Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов`язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору. Крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Крім того, у Законі № 1875-IV наведено визначення термінів, які у ньому вживаються.

Зокрема, утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.

Точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання.

За змістом пункту 2 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року (далі - Порядок № 869), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - тариф на послуги) є сукупною (загальною) вартістю надання таких послуг, розрахованою на основі економічно обґрунтованих планових (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість або єдиного податку. Тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг, визначеного додатком до цього Порядку.

Пунктом 13 Порядку № 869 передбачено, що витрати з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення і зливової каналізації та з ліквідації аварій у внутрішньоквартирних мережах визначаються за кожною інженерною системою окремо. Внутрішньобудинковою системою гарячого, холодного водопостачання та централізованого опалення є система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або (у разі її відсутності) трійника (врізки) включно, що знаходиться у квартирі споживача (житлового приміщення у гуртожитку), нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Радіатор централізованого опалення в квартирі, який належить відповідачу, не належить до внутрішньобудинкової системи централізованого опалення, а тому підстави для покладення відповідальності за спричинену позивачу шкоду на КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» відсутні.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) та каналізаційної системи вбачається, що залиття квартири АДРЕСА_3 сталося внаслідок пошкодження радіатора опалення, який знаходиться на обслуговуванні власників квартири АДРЕСА_4 . При обстеженні встановлено, що у кімнаті площею до 16 м.кв. на стелі, оздобленій шпалерами, спостерігаються дві жовті плями від залиття, загальною площею приблизно до 1,5 м.кв., також на стелі в зоні встановленого електричного приладу (люстра), спостерігається пляма від залиття, площею приблизно до 0,5 м.кв. На стіні, оздобленій шпалерами, внаслідок залиття утворилися плями та відшарування шпалер, площею приблизно до 2-х м.кв. (а.с.13).

Відповідач не спростувала доказами відсутність своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявила та не надала інших доказів на підтвердження своїх заперечень, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Встановивши, що позивач довела завдану їй шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдані позивачам збитки підлягають відшкодуванню.

Згідно кошторисом ремонтних робіт приміщення (квартири) вартість матеріального збитку становить 22 901 грн 70 коп. (з ПДВ).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на неправильність висновків суду першої інстанції не спростовують цих висновків, а зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді