КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 372/5617/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6839/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

при секретарі - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Тиханського О.Б., присяжні -Ус Л.В., Сушко О.О., у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересовані особи: Війська частина НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 , Військова частина НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старі Безрадичі, Обухівського району, Київської області.

На обґрунтування заяви ОСОБА_2 послався на те, він є рідним братом ОСОБА_4 Вказував, 07 вересня 2022 року ОСОБА_4 під час обстрілу та нападу на позиції диверсійної групи противника поблизу с. Зайцево Донецької області зник безвісти. Вищевказаний факт зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_4 підтверджено актом службового розслідування військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України від 06 лютого 2023 року № 1172, доповіддю військової частини НОМЕР_2 від 07 вересня 2022 року № 01/1827, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 31 жовтня 2022 року № 4866.

Зазначав, що 26 жовтня 2022 року за № НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено сповіщення сім`ї про зникнення безвісти 07 вересня 2022 року чоловіка - ОСОБА_4 під час виконання бойового завдання в ході бойових дій. За фактом зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_4 Обухівським РУП ГУНП в Київській області відкрите кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР № 0001100 від 25 вересня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Станом на 03 листопада 2023 року ОСОБА_4 перебуває в державному розшуку України, як безвісно зникла особа, яка стала жертвою кримінального правопорушення, із додатковою відміткою «зник на території бойових дій».

ОСОБА_2 вказував, що встановлення факту визнання особи ОСОБА_4 безвісно відсутнім має юридичне значення, оскільки існують перешкоди у реалізації заявником прав, пов`язаних зі звільненням його з військової служби Збройних Сил України (а.с. 2-4).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2023 року заяву ОСОБА_2 про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересовані особи: Війська частина НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 , Військова частина НОМЕР_3 , ОСОБА_3 - задоволено. Визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старі Безрадичі, Обухівського району Київської області безвісно відсутнім (а.с. 77-80).

Не погодившись з рішенням районного суду, 04 січня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення та залишити заяву без розгляду (а.с. 88-91).

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що за повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_7 від 22 грудня 2023 року № 10147 (сповіщення сім`ї № 176) стало відомо, що заявник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Подоли, Куп`янського району Харківської області під час проходження військової служби, що підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть № НОМЕР_5 від 21 грудня 2023 року. Таким чином, вважає, що мета подання заяви про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_4 втратила сенс, оскільки подавалась ОСОБА_2 для реалізації його прав, пов`язаних із звільненням його з військової служби Збройних Сил України.

Вказувала, що оскаржуване рішення порушує її законні права, тобто виникає спір про право та впливає на матеріальне забезпечення членів сімії ОСОБА_4 , його неповнолітньої доньки ОСОБА_5 та дружини ОСОБА_1 . Судом першої інстанції під час вирішення заяви не було з`ясовано обставин, чи виникає спір про право та чи вплине таке рішення на права неповнолітньої дитини щодо її матеріального забезпечення.

Крім того, під час розгляду даної заяви не були з`ясовані достатні дані, щодо перебування ОСОБА_4 в списках полонених та результатів Розшуку, що дають підстави вважати особу наявним (а.с. 88-91).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Маруга С.В., заінтересована особа ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи апеляційним судом були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 , її представник - адвокат Маруга С.В. підтвердив в суді про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Повідомлення заявника ОСОБА_2 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою. За наданим до апеляційного суду лікарським свідоцтвом № 12-19-1118-НТ/23 від 21 грудня 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 під час проходження військової служби (а.с. 98-100, 115-135).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частковоза наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання особи ОСОБА_4 безвісно відсутньою, суд першої інстанції виходив з того, що факт відсутності останнього за місцем служби та свого постійно проживання підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються, заявнику та іншим заінтересованим особам нічого не відомо про місце перебування ОСОБА_4 , а вжиті заходи для встановлення місця перебування фізичної особи не дали результатів.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погодилась, оскільки вони не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заявник ОСОБА_2 був рідним братом ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_6 та серії НОМЕР_7 (а.с. 27-28).

26 жовтня 2022 року направлено ОСОБА_1 сповіщення сім`ї № 44 від ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 під час артилерійського обстрілу, зник безвісти її чоловік ОСОБА_4 , виконуючи бойове завдання в ході бойових дій (а.с. 10).

Відповідно до доповіді командира військової частини НОМЕР_2 № 01/1827 від 07 вересня 2022 року по факту зникнення безвісти військовослужбовця військової служби за мобілізацією солдата ОСОБА_4 повідомлено, що 07 вересня 2022 року під час ведення оборонного бою, 4 стрілецька рота 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 зник безвісти солдат ОСОБА_4 Були організовані пошуки в районі міста Костянтинівка Донецької області, пошуки результатів не дали. Солдат ОСОБА_4 на телефонні дзвінки не відповідає (а.с. 33-34).

Відповідно до акту службового розслідування військової частини НОМЕР_2 від 06 лютого 2023 року встановлено факт зникнення безвісти солдата ОСОБА_4 , паро провідника-кочегара лазні взводу матеріально-технічного забезпечення 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , що виник 07 вересня 2022 року, згідно з вимогами ч. 4 ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», вказана подія сталася під час проходження служби за мобілізацією в Збройних Силах України та пов`язана з виконанням військового обов`язку військової служби в Збройних Силах України (а.с. 12-21).

Відповідно до витягу з наказу № 1178 від 06 лютого 2023 за результатами службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_4 , встановлено факт зникнення безвісти солдата ОСОБА_4 , що виник 07 вересня 2022 року, згідно з вимогами ч. 4 ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», вказана подія сталася під час проходження служби за мобілізацією в Збройних Силах України та пов`язана з виконанням військового обов`язку військової служби в Збройних Силах України (а.с.40-44).

Відповідно до довідки від 03 листопада 2023 року № 14736/109/1600/03-2023 року, виданої начальником сектору РЗО ВКП Обухівського РУП ГУНП в Київській області Вишневським А., стосовно факту зникнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Обухівським РУП ГУНП в Київській області відкрите кримінальне провадження, яке внесено до ЄДРД № 0001100 від 25 вересня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 03 листопада 2023 року перебуває в державному розшуку України, як безвісно зникла особа, яка стала жертвою кримінального правопорушення, із додатковою відміткою «зник на території бойових дій», розшукується в рамках ОРС категорії «Розшук» № 16/01/348-2022 від 26 вересня 2022 року (а.с. 11).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 43 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до статей 305, 306 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

У той же час, ч. 2 ст. 46 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

У відповідності до пункту 6 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей військовослужбовців безвісно відсутніх - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системний аналіз наведених норм матеріального і цивільного процесуального права дає підстави для висновку, що безвісна відсутність фізичної особи та пропажа безвісти фізичної особи за певних обставин є різними за своїм змістом поняттями.

Якщо громадянин пропав безвісти за наявності обставин, що загрожували йому смертю, або обставин, що дають підстави припустити його загибель (під час воєнних дій) і це підтверджено відповідними органами, то визнання такої особи безвісно відсутньою в судовому порядку не проводиться.

В даному випадку заінтересовані особи вправі звернутись до суду із заявою про оголошення особи, яка пропала безвісти, померлою.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року, справа №154/2135/17, та зазначив, що виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою на підставі частини другої статті 46 ЦК України, а не визнання фізичної особи безвісно відсутньою (про яку немає відомостей про місце її перебування в місці її постійного проживання) на підставі частини першої статті 43 ЦК України.

Таким чином, наведене вище не було враховано судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення і свідчить про неправильне тлумачення ним закону, що вважається неправильним застосуванням норм матеріального права.

Поряд з цим, за доданими до апеляційної скарги лікарським свідоцтвом про смерть № 12-19-1118-Нт/03 від 21 грудня 2023 року та за повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_7 від 22 грудня 2023 року № 10147 (сповіщення сім`ї № 176), заявник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 98-100).

При цьому, заявник ОСОБА_2 обґрунтовував заяву про встановлення юридичного факту безвісної відсутності брата ОСОБА_4 необхідністю реалізації подання командування військової частини про звільнення заявника ОСОБА_2 з лав ЗС України (демобілізацію), вказані правовідносини повязані з реалізацією права заявника на проходження (припинення проходження) військової служби, а відтак не допускають правонаступництва, а тому, відсутні підстави для залучення правонаступників померлого заявника та (або) висновків про наявність спору про право цивільне.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Оскільки станом на день розгляду справи районним судом і ухвалення оскаржуваного рішення районного суду заявник ОСОБА_2 помер, що підтверджується наданими до суду доказами (свідоцтвом про смерть), а правовідносини не допускають правонаступництва у справі, оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. 255, ст. 367, ст. 374, ст. 377, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2023 року - скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Війська частина НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 , Військова частина НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 17 травня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова