Провадження № 22-ц/812/613/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Локтіонової О.В., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання: Голощаповою А.О.,

за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Семенової С.М., відповідача ОСОБА_2 , його представника адвоката Козиревич О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу №471/266/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення, яке постановив Братський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Гукової Інни Борисівни у приміщенні цього суду 23 січня 2024 року, дата складання повного тексту 30 січня 2024 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради, про поновлення батьківських прав,

у с т а н о в и в :

У березні 2023 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, про поновлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що заочним рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2014 року вона була позбавлена батьківських прав щодо своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом майже десяти років позивачка не спілкувалася з донькою, оскільки відповідач заперечував проти цього. Потім дитина знайшла її через соціальні мережі та вони почали спілкуватися, та з літа 2022 року підтримують теплі відносини між матір`ю та донькою. З цього часу відповідач не заперечував проти того, щоб мати спілкувалася з дитиною, відвідувала її за місцем проживання в м. Южноукраїнську. Однак з лютого 2023 року ОСОБА_2 змінив свою думку щодо відвідувань дитиною матері та їх спільного спілкування та почав забороняти дитині бачитися з матір`ю. Позивачка дізналася, що батько часто відсутній за місцем проживання, оскільки багато працює, в цей час донька знаходиться з бабусею та її молодшою донькою. Бабуся часто кричить на дитину, не приділяє їй належної уваги. На даний час у позивача з донькою теплі відносини, вона максимально намагається підтримувати дитину, надає матеріальну допомогу. Позивачка бажає брати належну участь у вихованні дитини, піклуватися про її фізичний та духовний розвиток.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд поновити її в батьківських правах відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час судового засідання позивачка та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові, додатково позивачка пояснила, що підстав для позбавлення її батьківських прав не було, вона дитину не кидала, а відповідачем були створені умови щоб вона не бачилася з донькою. Відповідач погрожував їй фізично, вона його боялася, тому вимушена була піти з дому, а дитину їй він не віддав та змусив написати розписку, що вона залишає дитину.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що подружнє життя з позивачкою не склалося через її зраду. Він її вигнав з дому, вона написала розписку, що залишає дитину з батьком. Протягом десяти років життям дитини не цікавилася. Вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займався він. Він працює далекобійником, відрядження бувають по два-три тижні. В цей час донька залишається з бабусею. Два роки тому мати через соціальні мережу почала спілкуватися з донькою. Розуміючи, що дитина має право знати матір, він не заперечував проти спілкування, дозволяв доньці відвідувати матір за місцем її проживання в м. Южноукраїнську. Згодом поведінка дитини змінилася в негативну сторону, вона почала курити, погано себе поводити. На його думку, це сталося через негативний вплив матері на дитину. Він заборонив відвідування дитини матір`ю. Відповідач заперечує проти поновлення батьківських прав, оскільки мати не цікавилася долею дитини десять років.

Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2023 р. до участі у справі в якості третьої особи було залучено орган опіки та піклування - Южноукраїнську міську раду.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківські права відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що протягом розгляду справи в суді ОСОБА_2 як на заперечення проти позову, посилався лише на те, що мати сама залишила дитину та десять років не цікавилася її долею. Надати пояснення, які є перешкоди для поновлення позивачки у батьківських правах та у чому саме полягає недоцільність такого поновлення, не зміг.

Суд вважав, що є передбачені законом підстави для поновлення позивачки у батьківських права, заслухавши думку дитини ОСОБА_4 , врахувавши, що позивачка змінила своє ставлення до дитини, намагається брати участь у її вихованні, проводить з нею час навчання та відпочинку, купує необхідні речі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не ґрунтуються на зібраних доказах та встановлених обставин справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 у батьківських права, оскільки вважав доведеним, що вона змінила своє ставлення до дитини, намагається брати участь у її вихованні, проводить з нею час навчання та відпочинку, купує необхідні речі, бажає займатись вихованням своєї доньки, змінила своє відношення до виконання батьківських обов`язків. Але при цьому суд не врахував, що позивачка звернулася із заявою про поновлення батьківських прав, але не зверталась про перегляд заочного рішення Братського районного суду від 19 грудня 2014 року, яким її було позбавлено батьківських прав, а отже фактично визнала, що не виконувала свої батьківські обов`язки належним чином, визнаючи, що вказане рішення було прийнято обґрунтовано. Крім того, ОСОБА_2 вказує, що як в позовній заяві, так і в своїх поясненнях ОСОБА_5 не надала жодних доказів того, що відповідач перешкоджав їй спілкуватися з донькою, починаючи з червня 2013 року, навпаки надала спільні фотографії з донькою і скріншоти переписки. Також вона не надала доказів того, що намагалася вирішити питання участі у вихованні дитини протягом цих років через відповідні органи. Відповідач зауважує, що всі роки ініціативу щодо спілкування проявила саме донька, а не позивачка, яка не допомагала матеріально доньці, її не цікавило, чи має вона необхідні речі для життя - одяг, взуття, засоби гігієни, продукти харчування, ліки, шкільне приладдя. Суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 так і не надала докази щодо свого доходу. Також судом не взято до уваги, що довідка про склад сім`ї від 20 лютого 2023 року та акт обстеження умов проживання від 20 лютого 2023 року містять розбіжності щодо осіб, які проживають за адресою, де проживає позивачка. Так, відповідно довідки в квартирі зареєстровано З особи - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , відповідно Акту проживають три особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , фактично всього 4 особи. До того ж, ОСОБА_2 вказує, що суд не надав оцінку письмовому доказу -характеристиці ОСОБА_4 , виданої Братським ліцеєм №2, відповідно до якої мама зв`язок з класним керівником та дирекцією ліцею не підтримувала, звернень чи запитань стосовно навчання доньки не було, навчальний заклад не відвідувала. Позивачка не намагалася спілкуватися з донькою протягом дев`яти років та нікуди не зверталася за ймовірним захистом своїх прав щодо перешкод у спілкуванні з дитиною.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що доводи апеляційної скарги є безпідставними. Так, позивачка зазначає, що посилання відповідача на неоскарження заочного рішення суду від 19 грудня 2014 року є маніпуляцією та не має значення для розгляду справи по суті. Відповідач вводить суд в оману, оскільки він весь час перешкоджав позивачці спілкуватися з донькою, саме через його погрози і залякування вона вимушена була таємно зустрічатися з дитиною. Ці обставини підтверджені письмовими доказами у справі та поясненнями свідків. Щодо доводів апелянта про кількість осіб, які проживають в одній квартирі з позивачкою, це також маніпуляція, оскільки для дитини облаштована окрема кімната та на сьогодні не вирішується питання визначення місця проживання дитини. Твердження апелянта про відсутність досвіду проживання з дитиною не вмотивоване.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Як убачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10), перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2013 року (а.с. 12).

Заочним рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2014 року ОСОБА_9 була позбавлена батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 (а.с. 11-13).

Звертаючись до суду з позовом про поновлення батьківських прав, ОСОБА_1 , посилаючись на положення частин першої та четвертої статті 169 СК України, вважала, що обставини, які були підставою для позбавлення її батьківських прав, змінилися, отже, її права повинні бути поновлені.

Згідно із частинами першою, четвертою, п`ятою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина.

Задовольнивши позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив, з того, що для поновлення її батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_3 є передбачені законом підстави.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Аналіз вказаних норм закону дає підстави для висновку, що при вирішення спорів стосовно поновлення батьківських прав матері (батька), які раніше були позбавлені таких прав, позивач з огляду на положення статей 12, 81 ЦПК України щодо розподілу обов`язку з доказування має, насамперед довести, а суд відповідно до визначеного статтею 89 ЦПК України порядку оцінки доказів - перевірити, чи змінилася і наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Так, як підстави позбавлення ОСОБА_10 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_11 у заочному рішенні Братського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2014 року зазначено, що вона мала можливість піклуватись про малолітню дитину, однак не проявляла батьківської турботи, не виконувала своїх обов`язків щодо виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що суд розцінив як ухилення від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини, та вважав, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_12 необхідне в інтересах дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради від 07 червня 2023 року, який затверджений рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради, цей орган вважає доцільним поновлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 (а.с. 114-116).

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, не вбачає підстав для не прийняття такого висновку, оскільки його зроблено на підставі ретельно зібраних та проаналізованих фактичних обставинах, які характеризують ОСОБА_1 , її ставлення до дитини, враховують думку самої дитини.

Зокрема, орган опіки та піклування, встановив, що ОСОБА_1 з 22 червня 2019 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_13 (а.с. 9); відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28 лютого 2023 року вона зареєстрована як фізична особа-підприємець та надає послуги: перукарня та салони краси; згідно витягу з інформаційно- аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», виданої Міністерством внутрішніх справ України ОСОБА_1 незнятої чи непогашеної судимості не має, згідно із листом відділення поліції №3 Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області від 12 травня 2023 року № 4708/63-2023 в поле зоре не потрапляла, за місцем мешкання характеризується позитивно, скарг та повідомлень не виявлено, до адміністративної відповідальності не притягувалась; за місцем фактичного проживання ( АДРЕСА_1 » надало їй позитивну характеристику. Згідно висновку оцінки потреб особи, складеному Южноукраїнським міським центром соціальних служб 08 травня 2023 року, ОСОБА_1 здатна самостійно задовольняти свої потреби, долати складні життєві обставини, а фактори сім`ї та середовища сприяють розв`язанню проблем.

Тобто орган опіки та піклування надав висновок про те, що поведінка матері на час вирішення спору про поновлення батьківських прав по відношенню до дитини змінилась, вона прагне брати активну участь у житті дитини, її вихованні.

Також органом опіки та піклування була врахована думка дитини ОСОБА_3 , яка проживає разом із батьком ОСОБА_2 , яка підтвердила, що вона спілкується телефоном з матір`ю майже кожного дня, мати приїжджає до неї кожного тижня, привозить речі, цукерки, цікавиться станом здоров`я, дитина висловила бажання бути з мамою.

Судом першої інстанції також були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона є сестрою позивачки. Коли сестра перестала проживати з чоловіком, ОСОБА_2 дитина залишилася проживати з батьком, але мати постійно бучилася з донькою. Потім позивач, ОСОБА_1 , переїхала проживати до м. Южноукраїнська. Батько привозив Сніжану до тітки додому. Дитина хотіла бачитися з мамою, але боялася про це сказати батькові. Вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, поновити ОСОБА_1 в батьківських правах по відношенню до дитини, так як дитина дуже любить свою маму, а мама любить дитину та бажає приймати участь у її вихованні.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він є чоловіком позивача ОСОБА_1 , яка хоче поновити батьківські права по відношенню до дитини, доньки ОСОБА_3 . Матір дуже любить свою дитину, а батько наразі забороняє їм спілкуватися. Дитині потрібна також її матір для нормального розвитку.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він є другом сім`ї ОСОБА_16 та її чоловіка. Коли донька ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , приїжджає до м. Южноукраїнськ, їх діти разом граються. ОСОБА_11 добре розвинена дитина, та любить свою маму.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона є бабусею ОСОБА_3 . Після того, як її син розвівся з позивачем, донька залишилася проживати з батьком. Матір, в присутності секретаря сільської ради, написала розписку, що відмовляється від дитини. ОСОБА_1 десять років не цікавилася життям дитини, не надавала допомогу на її утримання. Весь цей період дитиною займався батько. ОСОБА_11 росла дбайливою та люблячою донькою. Після того, як ОСОБА_11 почала спілкуватися з мамою, її поведінка кардинально змінилася. Вона почала поводити себе негативно, почала курити, гроші на сигарети їй дає мама. Все це вказує на те, що присутність мами в житті дитини, негативно впливає на її розвиток, тому поновлювати мати в батьківських правах не потрібно.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що сім`ю ОСОБА_20 та ОСОБА_21 знає давно. ОСОБА_21 дуже дбайливий та люблячий батько. Навчанням та вихованням дитини займався тільки батько. Матір жодного разу не була присутні на батьківських зборах.

В суді першої інстанції в присутності психолога була допитана ОСОБА_22 , яка пояснила суду, що батько їй пояснював, що мати не проживає з ними, оскільки позбавлена батьківських прав. Коли вона вперше за десять років побачила маму, то дуже плакала. Вона дуже любить і маму і папу. Батько не хоче, щоб вона проживала з мамою. Коли вона гостює у мами, вони розважаються, дивляться фільми. З бабою у неї напружені відносини, часто сваряться. Сніжана хоче, щоб матір поновили в батьківських правах та вони проживали разом.

Психолог після спілкування з Грушовою Сніжаною зазначила, що наразі дитина переживає складний період, вона відстоює свої кордони та інтереси. Потрібна участь батьків у вихованні дитини.

Таким чином суд виконав приписи положень статті 171 СК України, відповідно до якої дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про поновлення батьківських прав.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин сторін, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку, що позивачкою доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявність передбачених статтею 169 СК України підстав для поновлення її в батьківських правах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки наведеними доказами підтверджується, що позивачка ОСОБА_1 змінила своє ставлення до дитини та своїх батьківських обов`язків від часу ухвалення рішення про позбавлення її батьківських прав до часу звернення із позовом про їх поновлення, оскільки вона намагається брати участь у вихованні дочки, проводить з нею час навчання та відпочинку, купує необхідні речі, займається питанням надання медичної допомоги (зокрема, дочка відвідала лікаря-стоматолога), бажає займатися вихованням своєї доньки.

Також судом правильно враховано ініціативу матері в поновленні батьківських прав та бажання дитини, яка однозначно як перед органом опіки та піклування, так і перед судом висловила своє бажання щодо поновлення ОСОБА_1 в батьківських правах. Така думка дитини має бути врахована судом у цій справі, оскільки ОСОБА_3 за віком та рівнем розвитку може висловити думку та обґрунтувати її.

Колегія суддів з урахуванням наведеного погоджується з судом першої інстанції, який дійшов висновку, що задоволення позову відповідатиме, перш за все, інтересам дитини ОСОБА_3 , оскільки буде сприятиме зростанню та розвитку дитини в умовах спілкування з обома батьками, їх спільної турботи та підтримки.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги як безпідставні і такі, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Щодо аргументів про те, що ОСОБА_1 не оскаржила в установленому порядку заочне рішення суду про позбавлення батьківських прав, то статтею 169 СК України передбачений окремий порядок поновлення мати (батька) дитини у батьківських правах після їх позбавлення, який не передбачає оскарження рішення суду, яким цю особу позбавлено батьківських прав.

Щодо відсутності у справі доказів перешкоджання батьком дитини у спілкуванні з позивачкою, то такі обставини не входять безпосередньо до предмету доказування у справі про поновлення у батьківських правах.

Щодо відсутності в матеріалах справи доказів доходу позивачки та розбіжностей у складі осіб, які проживають за однією з нею адресою, то обставини наявності у ОСОБА_1 власного доходу від підприємницької діяльності та умов її проживання були перевірені та встановлені при підготовці висновку органу опіки та піклування і доказів на спростовування їх не надано.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачка не спілкувалася з дитиною 9 років і що саме дочка сторін стала ініціатором відновлення відносин із матір`ю, то саме зміни у ставленні ОСОБА_1 до своїх батьківських обов`язків перевіряв суд першої інстанції, а встановивши такі обставини, задовольнив позов, з урахуванням також думки дитини, яка прагне налагодження спілкування також з матір`ю.

Апеляційний суд звертає увагу, що при вирішенні спорів щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, її благополуччю, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. При цьому інтереси дитини за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків

У справі, яка переглядається, відсутні докази та судом не встановлено, що поновлення позивачки у батьківських правах може загрожувати інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 , мати негативній вплив на її фізичний або психологічний стан.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що спілкування з матір`ю погано впливають на поведінку дочки, є безпідставними, оскільки відповідачем доказів такої поведінки та сприянню їй саме з боку позивачки не надано.

Навпаки, в найкращі інтереси дитини є гармонійний розвиток та належне виховання обома батьками.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог процесуального закону та судом правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні сімейні відносини, колегія суддів в силу статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, відсутні підстави для перерозподілу апеляційним судом судових витрат, які покладаються у цій справі на відповідача.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Братського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: О.В. Локтіонова

Л.М. Царюк

______________________________________________

Повний текст постанови складений 30 квітня 2024 року