Справа №463/4049/24
Провадження №2-з/463/33/24
УХВАЛА

10 травня 2024 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Жовнір Г.Б., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та призначення аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки та просить суд припинити нарахування та стягнення аліментів з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17.03.2021 року по справі №463/12463/20 у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) на двох дітей щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягувати з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 .

В порядку забезпечення позову представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17.03.2021 року по справі №463/12463/20 до винесення рішення у справі №463/4049/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та призначення стягнення аліментів на утримання дітей.

Заяву мотивує тим, що до Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 подано позовну заяву до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та призначення стягнення аліментів на утримання дітей (справа №463/4049/24). Предметом спору є аліменти на утримання дітей Сторін, які на даний час постійно проживають із позивачем так як відповідачка добровільно пішла на військову службу (згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 30.04.2024 року). Відповідачка призначена на посаду солдата резерву з запасного взводу 303 запасної роти військової частини НОМЕР_3 , пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_3 є АДРЕСА_1 ) і відповідно не утримує дітей, проте продовжує отримувати аліменти у значних розмірах на утримання дітей. Враховуючи, що згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17.03.2021 року по справі №463/12463/20 продовжується стягнення аліментів на утримання дітей на користь відповідачки, яка не здійснює утримання дітей в силу перебування на військовій службі та постійного проживання дітей саме з позивачем, відповідно необхідним заходом вжиття забезпечення для уникнення порушення прав позивача та уникнення в подальшому позовів про повернення безпідставно стягнених коштів необхідним є вжиття заходів забезпечення, просить заяву задоволити.

Дослідивши матеріали справи, суд не погоджується з доводами позивача про необхідність вжиття вказаних заходів забезпечення позову з наступних мотивів.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Виходячи із змісту ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 3, п. 4 ч.1 ст. 151 заява про забезпечення позову повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. Пункт 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України визначає, що заява про забезпечення позову повинна містити інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся з позовом про припинення стягнення аліментів та призначення аліментів на утримання дітей.

Посилаючись на ст. 150-153 ЦПК України позивач просить забезпечити позов шляхом припинення стягнення з нього в користь відповідача аліментів на утримання дітей.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, захід забезпечення позову у вигляді зупиненнястягнення на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17.03.2021 року по справі №463/12463/20, є за своїми наслідками тотожним до позовної вимоги про припинення стягнення аліментів.

Згідно вимог ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, враховуючи наведене, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153, 260 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та призначення аліментів на утримання дітей відмовити.

Ухвала складена та підписана - 10.05.2024 року.

Ухвала суду у відповідності до ст.261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду згідно ст.354 ЦПК України.

Суддя Г.Б. Жовнір