Провадження № 2-о/760/294/22
Справа № 760/6655/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2024 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого - судді Зуєвич Л.Л., розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за спільною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; e-mail представника: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про розірвання шлюбу (за взаємною згодою подружжя),

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

19.03.2024 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана заява, датована 19.03.2024, за підписом представника заявників - адвоката Дузь Ю.М., в якій заявники просять суд розірвати укладений між ними шлюб, зареєстрований 18.06.2011 Відділом реєстрації актів цивільного стану Пургшталль-ан-дер-Ерлауф Республіки Австрії, реєстраційний номер 11/2011.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20.03.2024 відповідну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку окремого провадження у судовому засіданні на 18.04.2024.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці (у зв`язку з госпіталізацією) 18.04.2024 судове засідання не відбулось та було перенесено на 09.05.2024.

У судове засідання, призначене на 09.05.2024 заявники не з`явились, разом з тим, 10.04.2024 до суду надійшли заяви за особистими підписами ОСОБА_1 (а.с. 61)та ОСОБА_2 (а.с. 62)в яких вони підтвердили вільне волевиявлення та усвідомлене бажання розірвати шлюб, при цьому просять розгляд справи провести без їх участі.

Обґрунтування заяви

Заява обґрунтована, зокрема, тим, що останнім часом стосунки подружжя стали прохолодними, втратились любов та прив`язаність.

Зазначається, що наразі заявники проживають окремо, але при цьому зберегли повагу один до одного та дружнє спілкування в інтересах їхніх спільних дітей, які проживають із ОСОБА_2 .

Зауважується, що відносно здійснення своїх батьківських прав та обов`язків щодо дітей 15.03.2024 між заявниками укладено договір про сплату аліментів на їхнє утримання, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином Республіки Австрії (а.с. 4-6), має посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_3 з терміном дії до 07.09.2024 (а.с. 8-9) та з 03.11.2020 зареєстрований в Україні за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 11).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є громадянкою України (а.с. 12-16), та з 24.09.2023 зареєстрована в Україні за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 18).

Матеріалами справи підтверджено, що 18.06.2011 Відділом реєстрації актів цивільного стану Пургшталль-ан-дер-Ерлауф Республіки Австрії, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин Австрії) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянка України), реєстраційний номер 11/2011 /а.с. 19-21/.

У цьому шлюбі у заявників народились діти:

-син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 24-28),

-та донька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 29-33).

До заяви додано копію нотаріально посвідченого договору, укладеного між заявниками 15.03.2024, про сплату аліментів на утримання дитини, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків (а.с. 34-39).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Суд враховує, що згідно з ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 109 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, натомість вбачається, що заявники не мають намір зберегти шлюб.

Скориставшись наданим ст. 109 СК України правом заявники звернулися до суду з заявою, що є предметом розгляду, в подальшому заяву про розірвання шлюбу не відкликали, навпаки - подали письмові заяви за особистими підписами в яких наполягають на розірванні шлюбу, бажання примиритись не виявили.

Судом не встановлено обставин, за яких відповідна заява про розірвання шлюбу не відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно з положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) викладена правова позиція відповідно до якої:

«Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Одночасно згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України.

Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Беручи до уваги те, що ні у заяві про перегляд заочного рішення, ні в апеляційній скарзі на рішення місцевого суду ОСОБА_2 не обґрунтовувалась необхідність надання строку на примирення подружжя, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 не бажає зберігати подружні відносини із заявником доводи відповідача про порушення його права на призначення подружжю строк для примирення є безпідставними».

Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов висновку про те, що подальше подружнє життя суперечитиме інтересам заявників, збереження сім`ї є неможливим. З урахуванням викладеного, заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд роз`яснює, що відповідно до п.п. 1, 2, 3 р. 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940), державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який отримав рішення суду про розірвання шлюбу, повинен у день його надходження зробити відмітку про розірвання шлюбу на лицьовому боці актового запису про шлюб, зазначивши дату і номер рішення суду, повне найменування суду, яким ухвалено рішення, а також внести відповідні відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Після цього не пізніше наступного робочого дня відділ державної реєстрації актів цивільного стану надсилає повідомлення (додаток 9) до архіву органу державної реєстрації актів цивільного стану, у якому зберігається другий примірник актового запису про шлюб, який у строк, що не перевищує семи робочих днів з дня отримання повідомлення, проставляє у ньому відповідну відмітку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (за взаємною згодою подружжя), - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 18.06.2011 між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин Австрії) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянка України), зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Пургшталль-ан-дер-Ерлауф Республіки Австрії, реєстраційний номер 11/2011.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. Л. Зуєвич