КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №758/3167/20 Головуючий у 1 інстанції: Ларіонова Н.М.

Провадження №22-ц/824/1264/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

10 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи

У березні 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу.

Просило стягнути з ОСОБА_1 суму завданої майнової шкоди в розмірі 39 253,86 грн, заподіяної внаслідок ДТП, що мала місце 17 липня 2018 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 липня 2018 року у м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля Hyundai, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

У результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Hyundai, д.н.з. НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року у справі 755/11350/18 ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Відповідно до інформації МТСБУ на момент настання ДТП відповідач не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 33 449,05 грн.

Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 18 липня 2018 року, Звіту № 113/07/18 та Акту виконаних робіт № 00086-18/07/24. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 993498 від 24 вересня 2018 року.

Також на підставі п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ здійснило доплату на користь потерпілої особи в розмірі 4 904,81 грн. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 1014281 від 29 листопада 2018 року.

З метою встановлення розміру заподіяння шкоди, МТСБУ залучило суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого складають 900 грн. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 992568 від 16 серпня 2018 року.

Таким чином, загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 39 253,86 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 витрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 39 253,86 грн та по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем були понесені витрати, пов`язані з регламентною виплатою, відповідач не спростував обставин щодо завданої шкоди, а тому суд вважав надані позивачем в обґрунтування позовних вимог докази достовірними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року, 10 липня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд порушив вимоги статті 222 ЦПК України, не розглянувши заяви, подані представником відповідача, а саме: Заяву про визнання особистої обов`язкової участі позивача у слуханні справи, Заяву про залучення до справи Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Заяву про визнання доказів позовної заяви неналежними, недопустимими та недостовірними та Заяву про витребування у позивача оригіналів доказів у справі.

Вважає, що представник відповідача вчасно направив на адресу Подільського районного суду міста Києва Заяву про відкладення справи, проте суд не розглянув та не вирішив її та в рішенні вказано, що причини неявки суд не повідомив.

Вказує, що в порушення вказаних норм, передбачених статтями 76-89 ЦПК України, позивач, який подав матеріали до розгляду суду, не зазначив, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , належить останньому на праві власності, не зазначив правовстановлюючого документу, який цей факт підтверджує, та за допомогою якого суд має можливість перевірити вказану обставину.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, позивач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 17.07.2018 року у м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля Hyundai, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 07.07.2018 року у справі 755/11350/18 ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.

На дату скоєння ДТП, водій ОСОБА_1 , не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У результаті ДТП з вини ОСОБА_1 , був пошкоджений автомобіль «Hyundai», державний номер НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в МТСБУ.

Згідно зі звітом № 113/07/18 про оцінку автомобіля «Hyundai», державний номер НОМЕР_2 вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, становить 33 449,05 грн. Завдана шкода особисто винуватцем ДТП, не була відшкодована.

У зв`язку з чим, власник пошкодженого автомобіля, з метою отримання страхового відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою з метою отримання страхового відшкодування.

Відповідно до Наказів № 8864 від 21.09.2018 року, № 10863 від 28.11.2018 року та вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір відшкодування шкоди склав 38 353,86 грн, яке МТСБУ було сплачено потерпілій особі згідно платіжних доручень № 993498 від 24.09.2018 року, № 1014281 від 29.11.2018 року.

З метою встановлення розміру заподіяння шкоди, МТСБУ було залучено суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого складають 900 грн. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 992568 від 16.08.2018 р.

Таким чином, позивачем були понесені витрати, пов`язані з регламентною виплатою, в загальному розмірі 39 253,86 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Колегією суддів встановлено, що Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 07.07.2018 у справі 755/11350/18 ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

На дату скоєння ДТП, водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У підпункті «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) зазначено, що моторно (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За правилами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Пунктом 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, МТСБУ відповідно до вимог пп. «а» п. 41.1 ст.41 Закону здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 в сумі 33 449,05 грн згідно зі звітом про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого КТЗ № 113/07/18 від 27 липня 2018 року.

Після сплати страхового відшкодування МТСБУ набуло право зворотної вимоги (регресу) до власника, водія транспортного засобу, винного у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За таких обставин, суд першої інстанції, оцінивши всі наявні докази у справі, дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог МТСБУ про стягнення із ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з виплатою ОСОБА_2 страхового відшкодування в сумі 33 449,05 грн.

Також обґрунтованим є відшкодування з ОСОБА_1 на користь МТСБУ доплати у розмірі 4 904,81 грн виплаченої МТСБУ ОСОБА_2 в порядку пункту 36.2 статті 36 Закону, а також витрат на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності у розмірі 900 грн, оскільки такі витрати безпосередньо пов`язані із виплатою страхового відшкодування потерпілій особі, є необхідними та розумними за своєю вартістю.

Відповідачем не надано до суду першої чи апеляційної інстанції доказів на спростування заявлених позивачем вимог. Зміст заперечень відповідача проти позову зводиться до процесуальних порушень та властивостей поданих позивачем доказів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи за відсутності представника відповідача, яким було подано клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК Українинеявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За приписами ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку зокрема з підстав (1) неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання або (2) першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі (1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Матеріалами справи підтверджується та представником відповідача визнається, що він був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання 04 квітня 2023 року.

Представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що представник відповідача бере участь в іншій справі № 759/26944/21, дата та час якої були визначені раніше.

Колегія суддів відхиляє такі доводи як безпідставні та вказує, що на підтвердження підстави зайнятості, представником відповідача долучена судова повістка про виклик до Святошинського районного суду м. Києва, з якої вбачається, що вона сформована 08 лютого 2023 року на дату - 04 квітня 2023 року об 11:30 год.

Дата та час судового засідання в даній справі було також визначено 08 лютого 2023 року та призначено на 04 квітня 2023 року об 11:00 год, що свідчить про одночасне визначення дати та часу судових засідань в обох справах.

Колегія суддів враховує, що попереднє судове засідання у цій справі було призначене 05 жовтня 2022 року на 08 лютого 2023 року о 12:00 год. було відкладено за клопотанням представника відповідача з тих же підстав - зайнятість в іншому судовому засіданні по справі № 759/26944/21. При чому, дата та час судового засідання у справі № 759/26944/21 були визначені 30 листопада 2022 року, що підтверджується долученої до клопотання про відкладення розгляду справи повісткою про виклик до Святошинського районного суду м. Києва. Крім цього, представником відповідача визначено дати та години своєї зайнятості, які він просив врахувати при визначені наступної дати судового засідання, серед яких відсутнє 04 квітня 2023 року об 11:00 год.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначена представником відповідача причина для відкладення розгляду справи не є поважною. Представник здійснив власний вибір щодо того, у якому судовому засіданні брати участь.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Заявляючи повторне клопотання про відкладення розгляду справи з тих самих підстав, з яких було відкладено попереднє судове засідання, представник відповідача повинен усвідомлювати, що суд вправі визнати неповажною таку причину, а тому розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, які належним чином повідомлення про дату, час та місце судового засідання не є порушенням процесуальних норм.

Колегія суддів також враховує, що провадження у справі тривало більше 3 років, в матеріалах справи є відзив на позовну заяву, відповіді на відзив на позову заяву позивачем подано не було, а тому в матеріалах справи мітилися усі докази, які сторони бажала подати суду, та на підставі яких суд ухвалив рішення з метою недопущення подальшого порушення розумних строків розгляду справи.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про не розгляд заяви представника відповідача про визнання особистої обов`язкової участі позивача у слуханні справи, оскільки вказана заява була розглянута та задоволена судом протокольною ухвалою у судовому засідання від 17 лютого 2021 року.

Крім цього, підставою такої заяви представник відповідача вказав необхідність поставити представнику позивача ряд запитань, яких в цілому 8.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЦПК України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

У відзиві на позовну заяву цих запитань поставлено не було.

Колегія суддів враховує, що представник відповідача є адвокатом, а тому не був позбавлений можливості спрямувати позивачу адвокатський запит, без необхідності залучення суду до таких процесуальних дій.

Крім цього, на більшість запитань позивач не зміг би відповісти, оскільки вони стосуються розрахунків та оцінок, проведених іншими особами, а не позивачем.

Окремі запитання, зокрема «чому позивач вказує на курс національної валюти до американського долара та євро, але при цьому відсутня Довідка банківської установи (НБУ)», «чому огляд пошкодженого КТЗ проводився лише в присутності власника автомобіля, але без присутності відповідача» є надуманими та не містять у собі змістовної цінності для правильного вирішення справи по суті.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не розгляду заяви представника відповідача про залучення до справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору з огляду на таке.

Відповідно до ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

За правилами ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвалою Подільського районного суду від 13 квітня 2020 року розгляд справи було вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено перше судове засідання на 20 серпня 2020 року.

Представником відповідача подано заяву про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в березні 2023 року.

Представником відповідача причин не заявлення такої заяви раніше не наведено, не заяви про поновлення та продовження процесуального строку на подання відповідної заяви не подано, не обґрунтовано необхідності залучення третьої особи.

За таких обставин судом першої інстанції не порушено процесуальних норм, оскільки заява представника відповідача подана із пропущення процесуального строку.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не розгляду заяви представника відповідача про визнання доказів неналежними, недопустимими та недостовірними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Усі документи, подані позивачем відносяться до одного з перелічених процесуальних джерел доказів, а тому є доказами у розумінні ст. 76 ЦПК.

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування в цій справі є факт ДТП, винність відповідача у ДТП, факт відсутності у відповідача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір збитків, понесених позивачем.

Усі докази, подані позивачем є належними у розумінні ст. 77 ЦПК.

Згідно зі ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів порушення позивачем порядку одержання доказів відповідачем не надано, підстав ставити під сумність допустимість поданих позивачем доказів апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Із наданих позивачем доказів були встановлені дійсні обставини справи судом першої інстанції. Неповноти судового розгляду апеляційним судом не встановлено.

За приписами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На переконання суду першої інстанції наявних в матеріалах справи було достатньо для правильного вирішення справи по суті.

Колегія суддів погоджується із таким переконанням суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотриманні.

Доводи представника відповідача про невідповідність документів, що подані позивачем, критеріям доказів та властивостям належності, допустимості та достовірності є суб`єктивною оцінкою сторони, не підтверджуються матеріалами справи та не відповідають приписам ЦПК України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не розгляду заяви представника відповідача про витребування доказів з огляду на таке.

За приписами ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву не заявлялося клопотання про витребування доказів у позивача, у заяві про витребування доказів представник відповідача не просить суд поновити пропущений процесуальний строк, а тому судом першої інстанції не порушено процесуального законодавства не розглядом такої заяви.

Колегія суддів також враховує положення абзацу 2 частини 2 статті 376 ЦПК України, відповідно до якого порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, зводять до власного тлумачення матеріальних та процесуальних норм, а тому не є підставою для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду відповідають обставинам справи, судом дотримано норми матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко