Номер провадження: 22-ц/813/4295/24
Головуючий у першій інстанції Єршова Л.С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу адвоката Артьомової Тетяни Костянтинівни - представника ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Єршової Л.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Філімонова Галина Василівна, ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю,

встановив:

15.08.2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , які мешкали за адресою: АДРЕСА_1 , звернулися до суду з позовом, в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за тією ж за адресою, до ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Філімонова Г.В. із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлою ОСОБА_6 не менше п`яти років до відкриття спадщини, в якому просили встановити факт проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та їхнього малолітнього сина ОСОБА_2 однією сім`єю з померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 не менше п`яти років до моменту відкриття спадщини після смерті останньої.

В ході розгляду справи, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач ОСОБА_5 помер (т.1, а.с.232). Його правонаступниками є позивач ОСОБА_1 і їх неповнолітній син, ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом (т.1, а.с. 237) та які визнані судом правонаступниками ОСОБА_5 (т.2, а.с.26-27).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , відмовлено (т.2, а.с.30-37).

В апеляційній скарзі адвокат Артьомова Т.К. - представник ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.48-53).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Шепель В.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги (т.2, а.с.71-73).

Вирішуючи питання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.80-84, 91, 95).

Крім того, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 14.05.2024 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення суду апеляційної інстанції складений 21.05.2024 року.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Що стосується клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Артьомової Т.К. про відкладення розгляду справи через хворобу, то через відсутність відповідних доказів а також через те, що явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, колегія суддів вирішила відмовити в задоволенні даного клопотання (т.2, а.с.100-101).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі у справі не є родичами чи офіційними (формальними) членами сім`ї ОСОБА_7 , проживали в різних кімнатах комунальної квартири, а тому це позбавляє їх можливості оформити свої спадкові права після смерті ОСОБА_7 у нотаріуса відповідно до законодавства.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів зазначає, що дійсно, після поховання померлої ОСОБА_7 та отримання свідоцтва про її смерть, позивачі чекали протягом строку на прийняття спадщини на з`явлення будь-кого зі спадкоємців попередніх черг, а після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, вони звернулись з відповідними заявами від свого імені та від імені і в інтересах нашої малолітньої дитини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Г.В., яка відкрила спадкову справу № 1/2019 після смерті ОСОБА_7 .

Разом з тим, листом нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Г.В. від 11.01.2019 р. №12/02-14 та від 21.02.2019 р. №30/02-14 позивачам було надано відповідь, що відповідно до підпункту 4.2. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину за законом їм може бути видане у разі наявності рішення суду.

Саме зазначені обставини стали підставою для звернення позивачів до суду за захистом своїх прав.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2019 року до суду звернувся ОСОБА_4 з клопотанням про залучення його до участі у справі у якості третьої особи, яке було задоволено судом у судовому засіданні 12.12.2019 року, та який заперечував факт сумісного проживання ОСОБА_7 однією сім`єю з позивачами ОСОБА_8 .

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_8 , відповідач ОСОБА_3 зазначила, що вона є родичкою (племінницею) померлої ОСОБА_7 . Також вказала, що разом зі спадкодавцем ОСОБА_7 вона проживала разом сім років, тобто ще до народження позивача ОСОБА_5 і завжди допомагала своїй тітці

В свою чергу, ОСОБА_7 не була немічною людиною, всі хатні справи робила самостійно, самостійно ходила до магазинів тощо. Як стверджує відповідачка, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були лише сусідами по комунальній квартирі, мали доброзичливі стосунки, але про сумісний побут мова не йшла. Разом з подружжям ОСОБА_8 мешкала мати ОСОБА_9 ОСОБА_10 , яка і здійснювала догляд за онуком, а не ОСОБА_7 .

Щодо того, що позивачі здійснили поховання ОСОБА_7 , відповідачка зазначає, що її тітка мала власні статки, при цьому після поховання грошові кошти, які виділяє держава на поховання, отримали позивачі.

Також зазначила, що 27 березня 2018 року ОСОБА_7 зламала ногу - шийку стегна, після чого відповідач ОСОБА_3 приїхала до тітки, викликала майстра і заплатила 550 грн., щоб той відкрив двері, бо тітка була замкнена на ключ зсередини.

Зазначені обставини додатково свідчать про те, що ОСОБА_7 не проживала з ОСОБА_8 однією сім`єю, оскільки закривалась у себе в кімнаті.

Після цього ОСОБА_3 викликала медиків, які здійснили першу медичну допомогу та повідомила соцпрацівника, який обслуговував тітку на дому, про стан здоров`я ОСОБА_7 . Соцпрацівник здійснювала належний догляд.

При цьому, відповідач ОСОБА_3 не мала змоги сама доглядати за тіткою, оскільки мешкає в іншому населеному пункті та сама є інвалідом ІІІ групи по зору.

Колегія суддів зазначає, що акт про проживання позивачів у квартирі не свідчить про те, що вони проживали однією сім`єю з ОСОБА_7 , крім того акт про сумісне проживання завірений начальником ЖЕКу № 7, де чітко написано, що «підписи по паспортах завіряє», але не зазначено, що було обстеження та засвідчується проживання сім`ї ОСОБА_8 однією сім`єю з ОСОБА_7 .

Крім того, відповідач ОСОБА_3 зазначила, з чим повністю погоджується колегія суддів, що позивачі не довели суду факту ведення спільного господарства позивачів і спадкодавця ОСОБА_7 , а також їх пов`язаність спільним побутом з ОСОБА_7 . Факт допомоги ОСОБА_7 у догляді та вихованні малолітньої дитини позивачів, готування їжі, прибирання, тощо, у тому числі поховання позивачами ОСОБА_7 , не може свідчити про проживання ними однією сім`єю.

Також позивачами та відповідачем заявлялись клопотання про виклик свідків (т.1, а.с. 124, 133-134, 160, 166), які були задоволені судом, проте у судовому засіданні 23.11.2023 року обидві сторони відмовились від виклику свідків у судове засідання (т.2, а.с.27).

Колегією суддів також враховано, що мешканцями будинку АДРЕСА_3 складено акт від 11.02.2019 року (а.с. 10), відповідно до якого після укладення шлюбу з ОСОБА_5 . ОСОБА_1 постійно проживала разом з чоловіком.

Крім того із відповіді КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморського району м. Одеси (а.с. 95), вбачається, що ОСОБА_7 , пенсіонерка, мала статус «дитина війни», у 2007 році була прийнята на облік у територіальному центрі до відділення грошової та натуральної допомоги, у якому перебувала до 2011 року. З 02.02.2011 року згідно з особистою заявою та висновком карти медичного обстеження КУ «Міська поліклініка №14 м. Одеси» ОСОБА_7 переведена до відділення соціальної допомоги вдома, де користувалася послугами соціального працівника до 28.05.2018 року. За період перебування на обслуговуванні ОСОБА_7 відповідно до умов договору та індивідуального плану тричі на тиждень через соціального працівника безоплатно отримувала соціальні послуги вдома, а саме: купівля та доставка продуктів харчування та інших товарів за кошти підопічного, косметичне прибирання житла, допомога в оплаті комунальних послуг та інші послуги. Крім того, ОСОБА_7 надавались різні види допомог набори побутової хімії та гігієни, гарячі обіди тощо. Наказом директора територіального центру від 04.06.2018 року №76 ОСОБА_7 знята з обліку у зв`язку зі смертю.

Суд першої інстанції також обгрунтовано послався на п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» згідно якого при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Таким чином, тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381--384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Артьомової Тетяни Костянтинівни - представника ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.05.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк