№ провадження 4-с/208/4/24
УХВАЛА

Іменем України

12 лютого 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із скаргою на бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги зазначає, що 11 жовтня 2023 року їй стало відомо про те, що на належний їй автомобіль Volvo XC90, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , накладено арешт.

В цей же день, вона звернулася до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам?янське Кам?янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про зняття арешту з автомобіля.

02 листопада 2023 року вона отримала відповідь Заводського ВДВС за вих. № 73384 від 23 жовтня 2023 року на її заяву від 11 жовтня 2023 року, зі змісту якої вбачається, що арешт на автомобіль було накладено в межах виконавчого провадження № 25986789, яке перебувало на виконанні Заводського ВДВС з 14 квітня 2011 року по 24 грудня 2013 року, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-23, виданого 17 листопада 2010 року Заводський районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 67 660 грн - половини вартості квартири.

Постановою державного виконавця Заводського ВДВС від 24 грудня 2013 року виконавчий лист № 2-23 від 17 листопада 2010 року було повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» який був чинним на час вчинення вказаної процесуальної дії, у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення.

При цьому Заводський ВДВС не надав їй належної інформації про накладені на належний їй автомобіль обтяження, тому з метою отримання необхідних даних вона звернулася до нотаріуса, яка повідомила їй про відсутність будь-яких обтяжених, накладених на її автомобіль. Згодом також отримала витяг № 87565685 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, який згідно з Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830, є єдиною комп`ютерною базою даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження.

За відомостями із вказаного реєстру, будь-які обтяження щодо її автомобіля відсутні.

У зв`язку з інформацією 06 листопада 2023 року повторно звернулася до Заводського ВДВС із заявою про зняття арешту з автомобіля, однак Заводський ВДВС знову надав їй відповідь від 16 листопада 2023 року, посилаючись на нічим не підтверджену інформацію про, нібито, наявність в неї непогашеної заборгованості в межах виконавчого провадження № 25986789 та необхідність її сплати на їх рахунок, що є абсурдним з огляду на те, що вказане виконавче провадження не перебуває на виконанні у Заводському ВДВС вже майже як десять років, а виконання виконавчих дій в межах цього виконавчого провадження було припинено ще значно раніше у зв`язку з повний виконанням рішення суду, на підставі якого його було відкрито.

Оскільки рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 листопада 2010 року виконувалося у примусовому порядку у зв`язку з тим, що сума, яку необхідно було сплатити за вказаним рішенням була значною для неї, тому оплачувала її частинами. Однак, сумлінно виконувала вимоги державного виконавця та активно сплачувала стягнуті судом кошти.

Усвідомлюючи, що рішення суду буде неодмінно виконане постановою від 26 грудня 2012 року державний виконавець Заводського ВДВС виніс постанову про припинення розшуку та затримання автотранспортного засобу боржника належного їй автомобіля, посилавшись на те, що потреба у цьому відсутня.

Згодом скаржниця повністю виконала рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 листопада 2010 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2011 року. Надавши останню квитанцію про сплату стягнутих судом коштів, державний виконавець Заводського ВДВС запевнив її про завершення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням рішення суду. При цьому сума, яку Заводський ВДВС хоче отримати на власний рахунок, не лише нічим не підтверджена, а ще й суперечлива, так як змінюється від відповіді до відповіді.

Вважає абсурдність подальших дій державного виконавця, який не закриває виконавче провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV (у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом), а повертає виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 цього Закону (у зв`язку з тим, що в неї, як боржника нібито було відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Тому просить суд ???скаргу на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

???Визнати протиправною бездіяльність Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам?янське Кам?янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арештів з майна боржника ОСОБА_1 - автомобіля Volvo XC90, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , накладених у виконавчому провадженні № 25986789 постановами від 14 квітня 2011 року та від 13 березня 2012 року.

???Зобов`язати Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам?янське Кам?янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)зняти арешти з майна ОСОБА_1 , а саме - з автомобіля Volvo XC90, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 ,VIN: НОМЕР_3 , накладені в межах виконавчого провадження № 25986789 постановами державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Мареєвої М. А. від 14 квітня2011 року «Про відкриття виконавчого провадження» та від 13 березня 2012 року «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження».

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явилась, надала заяву про розгляд скарги без її участі, та просить задовольнити.

В судове засідання державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), не з`явився повідомлений належним чином. заяв клопотань не надходило.

Суд вивчивши матеріали цивільної справи та прийшов до наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 55 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею першою Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного устатті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження ВП № 25986789, з 14 квітня 2011 року по 24 грудня 2013 року, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-23, виданого 17 листопада 2010 року Заводський районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 67 660 грн. - половини вартості квартири.

Постановою державного виконавця накладено арешт на автомобіль в межах виконавчого провадження № 25986789, яке перебувало на виконанні Заводського ВДВС з 14 квітня 2011 року по 24 грудня 2013 року, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-23, виданого 17 листопада 2010 року Заводський районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 67 660 грн - половини вартості квартири.

Постановою державного виконавця Заводського ВДВС від 24 грудня 2013 року виконавчий лист № 2-23 від 17 листопада 2010 року було повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» який був чинним на час вчинення вказаної процесуальної дії, у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Згідно відповіді нотаріуса, будь-яких обтяжень, накладених на її автомобіль, відсутні.

Згідно до витягу № 87565685 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, який згідно з Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830, є єдиною комп`ютерною базою даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження, відсутня інформація щодо обтяження майна.

Постановою від 26 грудня 2012 року державний виконавець Заводського ВДВС виніс постанову про припинення розшуку та затримання автотранспортного засобу боржника належного їй автомобіля, посилавшись на те, що потреба у цьому відсутня.

Згідно відповіді Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16 листопада 2023 року, є наявність у ОСОБА_1 непогашеної заборгованості в межах виконавчого провадження № 25986789 та необхідність її сплати на їх рахунок.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Крім того, Верховний Суд у постанові №2/0301/806/11 від 13 липня 2022 року зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови припинення розшуку та затримання транспортерного засобу та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Отже, суд дійшов висновку, що не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин та враховуючи відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, вважаю, що є підстави для задоволення скарги заявника.

Зазначені висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, висловленими у постанові №2/0301/806/11 від 13 липня 2022 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, суд вважає, що скарга обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам?янське Кам?янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арештів з майна боржника ОСОБА_1 - автомобіля Volvo XC90, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , накладених у виконавчому провадженні № 25986789 постановами від 14 квітня 2011 року та від 13 березня 2012 року.

???Зобов`язати Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам?янське Кам?янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)зняти арешти з майна ОСОБА_1 , а саме - з автомобіля Volvo XC90, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 ,VIN: НОМЕР_3 , накладені в межах виконавчого провадження № 25986789 постановами державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Мареєвої М. А. від 14 квітня2011 року «Про відкриття виконавчого провадження» та від 13 березня 2012 року «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії ухвали.

Суддя Похваліта С. М.