Провадження №: 2/336/1813/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Щасливої О.В.

розглянувши цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за договором кредитування,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 04 травня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір № 4160604, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 10 000 грн., строком на 30 днів зі сплатою відсотків у розмірі у розмірі 0,88% за кожен день, разової комісійної винагороди у розмірі 7%, який підписано електронним підписом.

13 вересня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 07Т, у зв`язку з цим в означений день права грошової вимоги за договором кредитування, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Діди Фінанс».

Логічним підтвердженням передачі цього права є витяг з реєстру боржників, який є додатком до договору між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», який містить посилання на позичальника ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу новий кредитор набуває права грошової вимоги в розмірі заборгованості, визначеної в реєстрі боржників.

Однак, після відступлення права грошової вимоги відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів шляхом їх перерахування на рахунки позивача або рахунки попереднього кредитора, тому він має непогашену заборгованість у розмірі 43 340 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн., заборгованість за відсотками 32 640 грн., заборгованість за комісійною винагородою 700 грн.

Крім означених сум, просить про покладення на відповідача судового збору в сумі 2422,40 грн., попередньо оплаченого позивачем та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Ухвалою судді від 01.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило.

У визначений судом строк відповідно до ст.ст. 191, 278 ЦПК України, відзив на позов не подано, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04 травня 421 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір № 4160604, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 10 000 грн., строком на 30 днів зі сплатою відсотків у розмірі 0,88% за кожен день, разової комісійної винагороди у розмірі 7%, який підписано електронним підписом.

Анккета-заява відповідачки разом з паспортом споживчого кредиту, індивідуальної частини договору, які розміщені на банківському сайті, що є доступним для загального користування, становлять укладений сторонами договір, який є договором приєднання в силу ст. 634 ЦК України, що підтверджується їхніми електронними підписами.

13 вересня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 07Т, у зв`язку з цим в означений день права грошової вимоги за договором кредитування, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Діди Фінанс».

Логічним підтвердженням передачі цього права є витяг з реєстру боржників, який є додатком до договору між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», який містить посилання на позичальника ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу новий кредитор набуває права грошової вимоги в розмірі заборгованості, визначеної в реєстрі боржників.

Однак, після відступлення права грошової вимоги відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів шляхом їх перерахування на рахунки позивача або рахунки попереднього кредитора, тому він має непогашену заборгованість у розмірі 43 340 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн., заборгованість за відсотками 32 640 грн., заборгованість за комісійною винагородою 700 грн.

При розв`язані спору суд виходить з наступного.

Договір позики, Правила та умови надання грошових, які розміщені на банківському сайті, що є доступним для загального користування, становлять укладений сторонами договір, який є договором приєднання в силу ст. 634 ЦК України, що підтверджується їхніми підписами в заяві.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 208 ЦК України за загальним правилом у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною і юридичною особою, а договір між сторонами не становить виключення з цього правила.

Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У зв`язку з викладеним є очевидним, що у разі укладення договору у письмовій формі усі його умови повинні бути викладеними в договорі та підписаними сторонами.

В силу ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. і

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного; цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. |

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором;- це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»).

Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Підстави для заміни кредитора в зобов`язанні перелічені в статті 512 ЦПК України, відповідно до якої до них (підстав) відносяться відступлення права вимоги, правонаступництво, виконання обов`язку боржника поручителем, виконання обов`язку боржника третьою особою.

В силу ст. 514 ЦПК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Яв вже зазначалось судом, у відповідності до умов договорів факторингу новий кредитор зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати відступлення права вимоги за кредитним договором повідомити боржника про зміну кредитора, та надати інформацію передбачену чинним законодавством про нового кредитора.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 29.09.2015 року у справі 3 6-979-цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення первісному кредитору.

Тому суд приходить до висновку, що відповідач не мав ніяких перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості за кредитними договорами на рахунки первісних кредиторів, з якими укладені ці договори, і це б було належним виконанням своїх зобов`язань відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На думку суду позовні вимоги підтверджені й доведені в повному обсязі.

Враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув кредитні кошти у строки, встановлений договорами, ані первісним кредиторам, ані фактору, заборгованість підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі на користь позивача.

Вирішуючи вимогу про покладення на відповідача видатків з отримання професійної правничої допомоги, суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати з отримання професійної правничої допомоги, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Витрати на професійну правничу допомогу внормовані статтею 137 ЦПК України.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст. 137 ЦПК).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Позивачем до заяви про стягнення витрат з отримання правничої допомоги адвоката додано копію договору про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023 року, додаткову угоду до договору від 11.12.2023 року, детальний опис робіт, акт виконаних робіт від 20.02.2024 року на суму 6000 гривень, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Однак, доказів фактичного понесення цих витрат (квитанції про сплату послуг адвоката чи іншого фінансового документу) суду не надано.

Тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволені цих вимог через їх недоведеність.

Судовий збір, попередньо сплачений позивачем, у відповідності до правил цивіль-ного процесуального законодавства має бути стягнутий з відповідача на його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 512, 514, 526, 527, 530, 611, 1050, 1054 ЦК Украї-ни, ст.ст. 4, 12, 55, 77-82, 141, 259, 263-265, 273, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, м. Бровари, вул. Киїівська, 243-а, а/с 897, IBAN № НОМЕР_1 а АТ «Сенс Банк», МФО 300346), до ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № 4160604 від 04 травня 2021 року у розмірі 43 340 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн., заборгованість за відсотками 32 640 грн., заборгованість за комісійною винагородою 700 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» в рахунок відшкодування витрат сплаченого судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.

У задоволенні вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Щаслива