У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І. О.,

за участі секретаря судових засідань Петришина Н.А.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.08.2023 позовна заява була прийнята до розгляду та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

29.11.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява від відповідачки про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

20.12.2023 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду постановлено перейти до розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

14.03.2024 представник відповідачки через канцелярію суду подала клопотання про надання строку для примирення подружжя строком 6 місяців задля дотримання прав та законних інтересів спільних дітей та можливого збереження сім`ї.

В судовому засіданні представник позивача заперечила щодо поданого клопотання. Зазначила, що з моменту подання позову пройшло 8 місяців, що є достатнім терміном для вирішення питання про можливе примирення, позиція позивача не змінилась. Також звернула увагу, що підставою розірвання шлюбу було припинення шлюбних відносин у зв`язку з переїздом відповідачки з початку повномасштабного вторгнення на проживання до Словаччини разом з їх неповнолітніми дітьми. Додатково зазначила, що у позивача 17.11.2022 у цивільному шлюбі з іншою жінкою народилася третя дитина. Підсумувала, що надання строку для примирення порушує особисті права позивача, оскільки він має намір розірвати шлюб з відповідачкою та укласти шлюб з жінкою, з якою зараз проживає та яка народила йому сина.

Представник відповідачки в судовому засіданні подане клопотання підтримав. В обґрунтування клопотання зазначив, що відповідачка зацікавлена у збереженні сім`ї та вважає, що у них з позивачем немає підстав для розірвання шлюбу. Крім того у відповідачки та позивача є спільні діти, які повинні рости в повноцінній родині.

Дослідивши клопотання відповідача та матеріали справи, суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст. 55 СК України.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст. 56 СК України).

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України (ч. 3 ст. 105 СК України).

Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Одночасно, виходячи з положень ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. При цьому, наявність наміру на примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення.

Надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №200/952/18).

Отже, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини щодо фактичних взаємин подружжя, відповідно до наданих сторонами доказів, категоричне заперечення позивача щодо примирення з відповідачкою, суд не вбачає підстав для надання подружжю строку на примирення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 111 СК України, ч.7 ст. 240, п.4 ч.1 ст. 251 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про надання сторонам у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу строку для примирення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 09.05.2024.

Суддя І.О. Шепетко