Справа № 342/249/24
Провадження № 2/342/244/2024
20 травня 2024 року м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді Гайдича Р.М.,
з участю секретаря судового засідання Сьомкайло І.-М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 11.07.1988 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4 . Право власності зареєстроване на підставі цього свідоцтва Коломийським МБТІ за реєстровим № 318 від 11.07.1988. У АДРЕСА_2 . Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,16 га. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.02.2024 право власності на житлове господарство по АДРЕСА_1 , не зареєстроване. У відповідності до технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А» загальною площею 44,9 кв.м, житловою 18,5 кв.м, господарських будівель і споруд. Відповідно до звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по АДРЕСА_1 становить 157150 грн. За результатами проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації.
Голова колгоспного двору ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповітного розпорядження на випадок своєї смерті не залишив. На час смерті ОСОБА_4 позивачка була зареєстрована та проживала разом з ним.
З метою реалізації своїх спадкових прав позивачка звернулася до приватного нотаріуса Городенківського РНО Стефурак Н.Я., де була заведена спадкова справа. Однак, нотаріус постановою від 14.02.2024 відмовила їй у видачі документів на спадщину на житлове господарство через реєстрацію цього господарства, як колгоспного двору, без визначення часток його членів.
Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
Станом на 15.04.1991 у житловому господарстві у АДРЕСА_1 проживали: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 . Ніхто з перелічених осіб не звертався за виділом частки у колгоспному дворі.
Позивачка прийняла належну її чоловікові ОСОБА_4 спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, однак оформити свідоцтво про право на спадщину на житлове господарство в нотаріальній конторі не може через реєстрацію спадкового житлового господарства як колгоспного двору без виділу часток його членів, у зв`язку з чим звернулася до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою суду від 19.02.2024 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 15.03.2024 подали до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 та просять визнати за кожним з них право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 . Зустрічний позов мотивований тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 11.07.1988 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4 . Станом на 15.04.1991 (час припинення колгоспних дворів) у даному житловому господарстві проживали: голова сім?ї ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_5 , син ОСОБА_2 . Ніхто з перелічених осіб не звертався за виділом частки у колгоспному дворі. Виходячи з вимог ст.ст.112, 123, ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 р., яка діяла на час виникнення колгоспних дворів), ч.1 ст.368, ч.2 ст.370, ч.2 ст.372 ЦК України (2003 р.), житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належав чотирьом членам колгоспного двору в рівних частках по 1/4 частці кожному. Відповідачці за зустрічним позовом належить 1/4 частка житлового господарства, як члену колгоспного двору, 1/4 частку вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_4 , як спадкоємець першої черги за законом, тому їй буде належати 1/2 частка житлового господарства. Відповідно, позивачам за зустрічним позовом, як членам колгоспного двору, належить по 1/4 частці житлового господарства кожному.
Позивачі за зустрічним позовом не претендують на свої частки у колгоспному дворі, розташованому за вищевказаною адресою, однак для того, щоб офіційно зареєструвати у державного реєстратора свою відмову від права спільної сумісної власності на це майно, повинні спочатку зареєструвати своє право на це майно.
Ухвалою суду від 19 березня 2024 р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.
Ухвалою суду від 18.04.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися.
Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 у заяві, поданій до суду разом із позовною заявою, просила судовий розгляд справи проводити без її участі, зазначивши, що позов підтримує. 09.05.2024 позивачка-відповідачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та вказала, що позов підтримує, при вирішенні зустрічного позову покладається на розсуд суду.
Відповідачі-позивачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у зустрічному позові просили судовий розгляд справи (підготовче та судові засідання) проводити без їх участі на підставі поданих письмових доказів. При вирішенні первісного позову визнають, що ОСОБА_1 належить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .
Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Із копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 11 липня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 110 від 08 червня 1988 р., вбачається, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташоване у АДРЕСА_1 , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 .
АДРЕСА_1 перейменована на АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою № 22-35, виданою 05.02.2024 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56.
Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Копією витягу з погосподарської книги Топорівської сільської ради за 1991-1995 роки, виданою Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради, стверджується, що суспільна група господарства, розташованого по АДРЕСА_1 , - «колгоспники».
Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору.
Станом на 15.04.1991 у господарстві по АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується довідкою № 22-210, виданою 21.03.2024 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради згідно погосподарської книги № 3-4 особовий рахунок № НОМЕР_1 за 1991-1995 роки.
Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу).
Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч.2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
З наведеного слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/4 кожному.
Голова колгоспного двору ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 52 роки у с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 9 від 28.04.2015, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 28 квітня 2015 р. Топорівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України.
За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з ним проживала та була зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується довідкою № 22-37, виданою 05.02.2024 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради.
Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 15 листопада 1986 р. Торговицькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та позивачка-відповідачка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були подружжям, актовий запис № 26 від 15 листопада 1986 р.
Відповідачка-позивачка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дочкою спадкодавця ОСОБА_4 та позивачки-відповідачки ОСОБА_1 , що стверджується копіями: свідоцтва про народження відповідачки-позивачки серії НОМЕР_4 , виданого 02 грудня 1987 р. Торговицькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 50 від 02 грудня 1987 р.; свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого 29 жовтня 2010 р. Топорівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що відповідачка-позивачка у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », актовий запис за № 10 від 29 жовтня 2010 р.
Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 08 лютого 1990 р. Топорівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, підтверджується, що відповідач-позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином спадкодавця ОСОБА_4 та позивачки-відповідачки ОСОБА_1 , актовий запис за № 6 від 08 лютого 1990 р.
ОСОБА_4 заповіту не вчиняв, що стверджується копією Інформаційної довідки № 74077944 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованою 25.09.2023 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я.
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його дочка відповідачка-позивачка ОСОБА_3 , син відповідач-позивач ОСОБА_2 та дружина позивачка-відповідачка ОСОБА_1 . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 судом не встановлено.
Із копії спадкової справи № 161/2023, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського РНО Стефурак Н.Я., вбачається, що позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Копією Витягу № 74078124 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 25.09.2023 приватним нотаріусом Сефурак Н.Я., підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 71290864 (номер у нотаріуса 161/2023), спадкодавець ОСОБА_4 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Діти спадкодавця відповідачі-позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , будучи спадкоємцями першої черги за законом, спадщину після смерті батька ОСОБА_4 не прийняли, оскільки постійно не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, не подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини.
Отже, право на спадкування на все належне спадкодавцю ОСОБА_4 майно одержала позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом.
До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_4 входить 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому, як члену колишнього колгоспного двору.
Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Прийнявши спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 , як спадкоємець першої черги за законом, позивачка-відповідачка ОСОБА_1 25.09.2023 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця.
Однак, приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.02.2024 відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , з посиланням на те, що житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою, був колгоспним двором, головою якого був ОСОБА_4 . Кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку. Частка померлого в житловому будинку конкретно не визначена.
З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого 16.10.2023, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1955 р., господарські будівлі та споруди в 1955, 1970 роках.
Ринкова вартість житлового будинку літ. «А» загальною площею 44,9 кв.м, житловою площею 18,5 кв.м, господарських будівель і споруд, що знаходяться за вищевказаною адресою, станом на 03.01.2024 становить 157150 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я».
Для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 виділена земельна ділянка площею 0,16 га, що підтверджується довідкою № 22-36, виданою 05.02.2024 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 365419147, сформованої 12.02.2024, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Досліджені судом докази підтверджують, що ОСОБА_4 , як голові колгоспного двору, 11.07.1988 був виданий документ, що посвідчував його право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав йому, ОСОБА_1 , ОСОБА_11 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/4 кожному, як членам колишнього колгоспного двору.
Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_4 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частка померлого у ньому не визначена, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на дану частку нерухомого майна.
Крім того, позивачці-відповідачці ОСОБА_1 належить 1/4 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 2/4 (1/2) частки.
Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правомірно набули право власності кожен на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України.
Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою-відповідачкою ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення.
На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 347, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1267-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.), керуючись ст. ст. 76, 81, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .
Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Учасники справи:

- позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ;

- відповідач-позивач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ;

- відповідачка-позивачка ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 .

Повний текст судового рішення складено 20.05.2024.

Суддя: Гайдич Р. М.