Справа № 279/1048/24
Провадження №2/283/403/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2024 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді Тимошенка А.О.,

за участю:

секретаря Рябченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

встановив:

ТОВ «Фінансова компанія «Іннова Фінанс» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Іннова Фінанс» заборгованість за Договором про надання грошових коштів у позику № 90480123 від 27.01.2023 року, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 , в розмірі 43371 гривня 65 копійок, яка складається з:

- заборгованості за тілом позики в розмірі 3500 гривень;

- заборгованості за відсотками в розмірі 39871 гривня 65 копійок.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.01.2023 року між ним та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання грошових коштів у позику № 90480123. Відповідно до умов цього договору позивач надав відповідачу у позику кошти в розмірі 3500 гривень строком на 15 днів із сплатою відсотків за користування позикою в розмірі 2,99% за день, а відповідач зобов`язувався повернути позику 11.02.2023 року та сплатити відсотки за користування коштами. Станом на 13.02.2024 року відповідач кошти не повернув та не сплатив відсотки за користування коштами. Оскільки він користувався коштами 381 день, то, крім позики, повинен сплатити відсотки в розмірі 39871 гривня 65 копійок (3500 грн. : 100% х 2,99% х 381 день). У зв?язку з цим просить позов задоволити.

Відповідач подав заяву в якій вказав, що позовні вимоги він не визнає та просить розглянути справу без його участі.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.01.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладений Договір про надання грошових коштів у позику № 90480123 (а.с. 31-39). Відповідно умов договору позивач зобов?язався надати відповідачеві у позику кошти у розмірі 3500 гривень строком на 15 днів зі сплатою відсотків за користування коштами в наступних розмірах:

- дисконтна (знижена) процентна ставка 1,99% за день від суми позики;

- позаакційна (базова) процентна ставка 2,99% за день від суми позики.

Позика повинна бути повернута 11.02.2023 року.

У межах строку позики (15 днів) застосовується дисконтна (знижена) процентна ставка. У випадку користування позикою понад встановлений строк (15 днів) застосовується позаакційна (базова) процентна ставка, яка застосовується з першого дня дії договору.

Позика надається шляхом перерахування коштів на банківську картку відповідача НОМЕР_1 .

Згідно листа ТОВ «Вей Фор Пей», яке надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунків, за дорученням позивача кошти в розмірі 3500 гривень були перераховані відповідачу на його банківську НОМЕР_2 27.01.2023 року (а.с. 57).

Так згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших.

Вищевказаний Договір про надання грошових коштів у позику № 90480123 підписаний відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора відповідно до ч.ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

За змістом ч. 13 ст. 11 вищевказаного Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідач не надав доказів того, що він сплатив позивачу суму позики та відсотків за користування позикою. А тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума перерахованої позики та відсотки за користування позикою. Відсотки розраховуються, виходячи з позаакційної (базової) процентної ставки 2,99% за день від суми позики, оскільки відповідач користувався позикою понад встановлений строк (15 днів).

Згідно розрахунку, який зроблений позивачем (а.с. 5), відповідач допустив заборгованість в розмірі 43371 гривня 65 копійок, яка складається з:

- заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3500 гривень;

- заборгованості за відсотками в розмірі 39871 гривня 65 копійок.

При розрахунку відсотків позивач врахував, що відповідач користувався позикою 381 день, а тому відсотки розраховані наступним чином: 3500 грн. : 100% х 2,99% х 381 день.

Однак, суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості за відсотками підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Сторони погодили, що позика надається строком на 15 днів з 27 січня 2023 року по 11 лютого 2023 року (п.п. 1.3.1., 1.3.2. Договору). Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, позивач має право нараховувати відсотки за договором лише 15 днів, починаючи з дня укладення договору. Даним договором не передбачено нарахування відсотків після закінчення строку користування позикою, який складає 15 днів. Доказів того, що був пролонгований строк користування позикою, як це передбачено розділом 4 Договору про надання грошових коштів у позику № 90480123 від 27.01.2023 року, позивачем не надано.

За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача отриману суму позики в розмірі 3500 гривень та відсотки за користування позикою протягом 15 днів в розмірі 1569 гривень 75 копійок (3500 грн. : 100% х 2,99% х 15 днів).

В стягненні решти частини відсотків суд відмовляє за безпідставністю.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209-265, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. ст. 204, 207, 526, 611, 626, 628 1046, 1048 Цивільного кодексу України,-

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» заборгованість за Договором про надання грошових коштів у позику № 90480123 від 27.01.2023 року в розмірі 5069 гривень 75 копійок, яка складається з:

- заборгованості за тілом позики в розмірі 3500 гривень;

- заборгованості за відсотками в розмірі 1569 гривень 75 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» витрати на сплату судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 290 гривень 69 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: А. О. Тимошенко