КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/6560/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Омеляна І.В. звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшеничною В.Р. за реєстровим № 300, та застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді скасування запису № 31956020 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на зазначену квартиру, здійснену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47306836 від 11 червня 2019 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пшеничної В.Р.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що наприкінці травня 2018 року він познайомився з ОСОБА_2 , яка запропонувала йому інвестиційну пропозицію щодо придбання на його ім`я квартири в Україні з подальшою можливістю здачі її в оренду та отримання прибутку. При цьому відповідачка брала на себе зобов`язання щодо його представництва.

27 липня 2018 року ним було здійснено банківський переказ коштів в сумі 65 000,00 доларів США на рахунок відповідачки для придбання квартири, а у квітні 2019 року він дізнався з Державного реєстру речових прав, що 06 серпня 2018 року відповідачкою була придбана квартира, проте право власності зареєстроване не за ним, а за відповідачкою.

30 квітня 2019 року він звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, отриманих без достатньої правової підстави. Ухвалою суду від 20 травня 2019 року було відкрито провадження у справі № 202/2965/19.

28 травня 2019 року з метою врегулювання спірних відносин в позасудовому порядку ним було надіслано відповідачці письмову вимогу щодо повернення коштів, яку вона отримала 01 червня 2019 року.

11 червня 2019 року відповідачка уклала зі своєю матір`ю - ОСОБА_3 договір дарування квартири АДРЕСА_1 .

На думку позивача, зазначений правочин було укладено відповідачками недобросовісно, зловживаючи правами, з метою ухилення в майбутньому виконувати свої зобов`язання з повернення безпідставно отриманих від нього грошових коштів та неможливості при примусовому виконанні рішення суду про стягнення відповідних сум звернути стягнення на вказану квартиру, як майно боржника.

Таким чином, сторона позивача вважала, що оспорюваний договір, укладений між відповідачками, є фраудаторним, оскільки вчинений після пред`явлення ним позову до дарувальника про повернення коштів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач в особі представника - адвоката Омеляна І.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 02 квітня 2024 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

19 березня 2024 року представник позивача - адвокат Омелян І.В. подав до апеляційного суду заяву про відмову від позову, посилаючись на те, що після відкриття апеляційного провадження у даній справі ОСОБА_2 повністю погасила заборгованість перед ОСОБА_1 , тому в останнього відсутні будь-які претензії та вимоги до відповідачки.

Просив прийняти відмову ОСОБА_1 від позову у справі № 761/25167/19, визнати нечинним рішення суду першої інстанції від 09 листопада 2023 року та закрити провадження у справі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Омелян І.В. подану заяву підтримав, наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі, передбачені статтею 256 ЦПК України, йому відомі і зрозумілі.

Відповідачки в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, подали до апеляційного суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, тому колегія суддів дійшла висновку, що неявка відповідачок відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши обставини справи та з`ясувавши позицію сторони позивача, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Частиною другою статті 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає у тому числі можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частинами першою - третьою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з положеннями статті 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

У пункті 4 частини першої статті 255 ЦПК України зазначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (частина друга статті 256 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що заява про відмову від позову відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, підписана та подана уповноваженим представником позивача - адвокатом Омеляном І.В., який і пред`являв цей позов інтересах ОСОБА_1 до суду першої інстанції, а томупідстав для неприйняття відмови позивача від позову немає.

При цьому із наслідками відмови від позову і закриття провадження у справі, які передбачені статтею 256 ЦК України, сторона позивача ознайомлена.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приймає відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, у зв`язку з чим визнає нечинним рішення суду першої інстанції від 09 листопада 2023 року та закриває провадження у справі № 761/25167/19.

Крім того, колегія суддів роз`яснює, що з моменту постановлення ухвали судом апеляційної інстанції визнане нечинним судове рішення суду першої інстанції втрачає законну силу.

Відповідно до частини другої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Аналогічні положення закріплені у частині четвертій статті 7 Закону України «Про судовий збір», яка встановлює підстави та порядок повернення судового збору.

Оскільки за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції позивач сплатив 2 305,20 грн судового збору відповідно до квитанції АТ «Універсал Банк»від 01 березня 2024 року, то з державного бюджету на його користь підлягає поверненню 50 % сплачених коштів, що становить 1 152,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 49, 142, 206, 255, 256, 373, 374, 381 - 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Омеляна Ігоря Володимировича про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину.

Визнати нечинним рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року у справі № 761/25167/19.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину.

Повернути Джонатану Шану Хітону 1 152,60 грн (одну тисячу сто п`ятдесят дві гривні 60 копійок) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року у справі № 761/25167/19.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній