Провадження 2/712/820/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.
при секретарі КАПЛЯ А.С.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (адреса: м. Київ, вул. Ямська 32) про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати,
Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати, посилаючись на те, що у період з 24.07.2015 по 25.01.2022 він знаходився у трудових відносинах з Черкаською філією Державного підприємства «Центр сертификації та експертизи насіння і садивного матеріалу" та працював на посаді завідувача станції насінницької Черкаської сортодослідної станції. Зазначене підтверджується Наказом Підприємства № 180-к від 23.07.2015 та записами у трудовій книжці серія НОМЕР_1 .
Згідно штатного розпису йому, як завідувачу дільниці, затверджено посадовий оклад в розмірі 7 000 грн.
26.01.2022 він був звільнений з посади завідувача Черкаської дільниці Черкаської філії ДП «ЦСЕНСМ» за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.
Згідно Наказу Підприємства № 22-к/тр від 26.01.2022 «Про звільнення ОСОБА_2 », наказано централізованій бухгалтерії провести розрахунок при звільненні, у тому числі виплатити ОСОБА_3 компенсацію за 24 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки та 7 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за період роботи: 24.07.2019-23.07.2020; компенсацію за 24 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки та 7 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за період роботи: 24.07.2010-23.07.2021; компенсацію за 12 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки та 4 календарних дні невикористаної додаткової відпустки за період роботи: 24.07.2021-26.01.2022. Усього: 78 календарних днів.
В день звільнення йому було видано тільки трудову книжку, однак розрахунок не проведено. На його прохання видати наказ про звільнення та письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні було відмовлено, при цьому зазначено, що повний розрахунок буде проведено пізніше, оскільки всі розрахункові рахунки Підприємства заблоковані.
У зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24.02.2022 року, він був змушений разом з родиною виїхати за кордон. Щоб врегулювати ситуацію стосовно не виплати всіх сум при звільненні, він неодноразово в телефонному режимі звертався до ДП «ЦСЕНСМ» з питаннями здійснення повного розрахунку. Як наслідок, йому відповідали, що виплата буде, але пізніше, або взагалі ігнорували його звернення.
Зазначає, що після отримання адвокатських запитів, ДП «ЦСЕНСМ» 28.08.2023 року перерахувало йому 11 704,64 грн. (за жовтень-листопад 2021) та 25.10.2023 року 18 980,46 грн. (за січень 2022). У відповіді на адвокатський запит від 26.10.2023 Підприємство повідомило, що станом на 26.10.2023 заборгованості по виплаті нарахованих і виплачених сум доходів ОСОБА_4 немає.
При цьому, компенсацію за 78 календарних днів невикористаної відпустки не виплачено. Компенсація за невикористану відпустку складає: 7000 грн. ( посадовий оклад) х 12 міс./365 дн. = 230,14 грн. щоденна оплата праці; 230,14 х 78 дн. = 17 950,92 грн. оплата невикористаної відпустки за 78 днів.
Згідно Довідки від 21.08.2023 № 2/13-3/278-23, загальний розмір заробітної плати за два місяці, що передували звільненню ОСОБА_4 складає 14 600 грн. (листопад 2021 7 000, грудень 2021 7 600) з кількістю робочих днів - 45 дні, а тому середньоденна заробітна плата складає 324 грн. Час затримки по день фактичного розрахунку розраховано з 26.01.2022 по 25.10.2023. Враховуючи п`ятиденний робочий тиждень та заявлений позивачем період - з 26 січня 2022 року по 25 жовтня 2023 року, середній заробіток має бути обчислений виходячи з 455 робочих днів. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку під час звільнення складає 147 420 грн. (455 робочих днів х 324 грн. середньоденної заробітної плати).
Окрім цього, вважає, що ДП «ЦСЕНСМ» зобов`язане компенсувати йому також втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі 20 183, 81 грн. (тобто з січня 2022 року по жовтень 2023 року).
У зв`язку з цим, просить стягнути з Державного підприємства «Центр сертификації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на його користь компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі - 17 950,92 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку з 26.01.2023 по 25.10.2023 у сумі 147 420 грн.; компенсація втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати у сумі 20 183, 81 грн.
Ухвалою від 11 грудня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
10 квітня 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.
Представник позивача адвокат Сененко К.В. до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Представник відповідача до судового засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, по якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині щодо стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку, посилаючись на те, що дану компенсацію позивачу виплачено в повному обсязі, просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відмовити в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, оскільки здійснити своєчасно виплату було неможливо, так як рахунки ДП «ЦСЕНСМ» були заблоковані з 2021 року, та таким чином господарська діяльність підприємства паралізована.
У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 у період з 24.07.2015 по 25.01.2022 знаходився у трудових відносинах з Черкаською філією Державного підприємства «Центр сертификації та експертизи насіння і садивного матеріалу" та працював на посаді завідувача станції насінницької Черкаської сортодослідної станції. Зазначене підтверджується Наказом Підприємства № 180-к від 23.07.2015 та записами у трудовій книжці серія НОМЕР_1 .
Згідно штатного розпису позивачу, як завідувачу дільниці, затверджено посадовий оклад в розмірі 7000 грн.
26.01.2022 позивач був звільнений з посади завідувача Черкаської дільниці Черкаської філії ДП «ЦСЕНСМ» за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.
Згідно Наказу Підприємства № 22-к/тр від 26.01.2022 «Про звільнення ОСОБА_2 », наказано централізованій бухгалтерії провести розрахунок при звільненні, у тому числі виплатити ОСОБА_3 компенсацію за 24 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки та 7 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за період роботи: 24.07.2019-23.07.2020; компенсацію за 24 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки та 7 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за період роботи: 24.07.2010-23.07.2021; компенсацію за 12 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки та 4 календарних дні невикористаної додаткової відпустки за період роботи: 24.07.2021-26.01.2022. Усього: 78 календарних днів.
Позивач вказує, що в день звільнення йому було видано тільки трудову книжку, однак розрахунок не проведено. На прохання видати наказ про звільнення та письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні було відмовлено, при цьому зазначено, що повний розрахунок буде проведено пізніше, оскільки всі розрахункові рахунки Підприємства заблоковані.
Позивач також зазначає, що у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24.02.2022 року, він був змушений разом з родиною виїхати за кордон. Щоб врегулювати ситуацію стосовно не виплати всіх сум при звільненні, він неодноразово в телефонному режимі звертався до ДП «ЦСЕНСМ» з питаннями здійснення повного розрахунку. Як наслідок, відповідали, що виплата буде, але пізніше, або взагалі ігнорували його звернення.
Згідно відповіді ДП «ЦСЕНСМ» від 26.10.2023, на запит адвоката позивача, вказано, що повний розрахунок при звільненні ОСОБА_4 у строки, визначені КЗпП України, не проводився у зв`язку з блокуванням всіх розрахункових рахунків Підприємства. При цьому, суму загального боргу з чітким розмежуванням суми заборгованості по виплаті заробітної плати та суми заборгованості за невикористані відпустки не надано.
Позивач також зазначає, що після отримання адвокатських запитів, ДП «ЦСЕНСМ» 28.08.2023 року перерахувало йому 11 704,64 грн. (за жовтень-листопад 2021) та 25.10.2023 року 18 980,46 грн. (за січень 2022). І вже у відповіді на адвокатський запит від 26.10.2023 Підприємство повідомило, що станом на 26.10.2023 заборгованості по виплаті нарахованих і виплачених сум доходів ОСОБА_4 немає.
При цьому, позивач вказує, що станом на сьогодні, компенсацію за 78 календарних днів невикористаної відпустки йому не виплачено.
Разом з цим, відповідач у своєму відзиві зазначає, що компенсацію за невикористані відпустки було виплачено в повному обсязі. Однак, жодних письмових доказів на спростування позиції позивача та підтвердження повного розрахунку з позивачем за невикористані дні відпустки суду не надано.
У відповідності до ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
За вимогами статей 115, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічна норма закріплена у ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки».
Згідно з ч. 5, 6 ст. 10 цього Закону право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. У разі надання працівникові зазначених щорічних відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, за винятком випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті.
Так, згідно Наказу Підприємства № 22-к/тр від 26.01.2022 «Про звільнення ОСОБА_2 », наказано централізованій бухгалтерії провести розрахунок при звільненні, у т.ч. виплатити ОСОБА_3 компенсацію за 24 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки та 7 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за період роботи: 24.07.2019-23.07.2020; компенсацію за 24 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки та 7 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за період роботи: 24.07.2010-23.07.2021; компенсацію за 12 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки та 4 календарних дні невикористаної додаткової відпустки за період роботи: 24.07.2021-26.01.2022. Усього: 78 календарних днів.
Згідно наданого позивачем розрахунку, який перевірений судом, компенсація за невикористану відпустку складає: 7000 грн. ( посадовий оклад) х 12 міс./365 дн. = 230,14 грн щоденна оплата праці; 230,14 х 78 дн.= 17 950,92 грн. оплата невикористаної відпустки за 78 днів.
Отже, у разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Отже, в період з 24.07.2015 по 25.01.2022 позивач знаходився у трудових відносинах з ДП «ЦСЕНСМ», всупереч зазначеним вище вимогам Закону відповідач не виплатив позивачу у день звільнення заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку.
Заборгованість по заробітній платі була погашена лише 25.10.2023 (зазначений факт відповідачем не оспорюється), без компенсації за невикористану відпустку.
Оцінивши надані суду докази, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з ДП «ЦСЕНСМ» на користь позивача компенсації за невикористану відпустку на загальну суму 17 950,92 грн. підлягає до задоволення.
Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки заробітної плати, суд приходить до наступного.
Оскільки, ДП «ЦСЕНСМ» своєчасно не виконав покладений законом обов`язок щодо проведення повного розрахунку з працівником у день його звільнення, а відтак в силу вимог закону підлягає застосуванню ст. 117 КЗпП України.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.
Порядок обчислення середньої заробітної плати визначається в Постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. N 100.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно п. 3 Розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду частини, що відповідає кількості відпрацьованих робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані. Така частина визначається діленням суми нарахованих премій та інших виплат на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів кожного місяця, що відноситься до розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати. При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку.
Згідно Довідки від 21.08.2023 № 2/13-3/278-23, загальний розмір заробітної плати за два місяці, що передували звільненню ОСОБА_4 складає 14 600 грн. (листопад 2021 7 000, грудень 2021 7 600) з кількістю робочих днів - 45 дні, а тому середньоденна заробітна плата складає 324 грн.
Час затримки по день фактичного розрахунку рахуємо з 26.01.2022 по 25.10.2023.
Враховуючи п`ятиденний робочий тиждень та заявлений позивачем період - з 26 січня 2022 року по 25 жовтня 2023 року, середній заробіток має бути обчислений виходячи з 455 робочих днів. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку під час звільнення складає 147 420 грн. (455 робочих днів х 324 грн. середньоденної заробітної плати).
Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно з частиною 2 статті 2 вказаного Закону України під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Приписами статей 3, 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати" обумовлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до пункту 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159), компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).
Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Так, ВСУ роз`яснив, що Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. ВСУ зауважив, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у статті 3 Закону та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення (постанова ВСУ від 11.07.2017 у справі № 21-2003а16).
Отже, виходячи з вищенаведеного, можливо зробити висновок, що право працівника на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати може виникати не тільки у працівника, який перебуває у трудових відносинах із роботодавцем, але і у звільненого також, або в разі несвоєчасного виконання рішення суду про стягнення заробітку.
Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р].
Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином, інфляційне збільшення нараховується на суму боргу і є видом відшкодування втрат при недобросовісному виконанні грошових зобов`язань.
Тільки 25.10.2023 року заборгованість була погашена. За період невиплати заробітної плати, тобто з січня 2022 року по жовтень 2023 року, позивачем розраховано індекс споживчих цін. Згідно розрахунку, втрата частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати становить 20 183, 81 грн.
При цьому, позивач у своєму відзиві просив зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відмовити в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, оскільки здійснити своєчасно виплату було неможливо, так як рахунки ДП «ЦСЕНСМ» були заблоковані з 2021 року, та таким чином господарська діяльність підприємства паралізована.
З даного приводу, суд зазначає, що в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.
Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( постанова у справі № 6-64цс13 від 03.2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 26.01.2023 по 25.10.2023 у сумі 147 420 грн. та стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати у сумі 20 183, 81 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку, з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір в сумі 1 474 грн. 20 коп.
Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі - 17 950,92 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку з 26.01.2023 по 25.10.2023 у сумі 147 420 грн.; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати у сумі 20 183, 81 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 474 грн. 20 коп., а всього 187 028 грн. 93 коп.
Керуючись ст.ст. ст.ст.12,13,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 116, 117, 233, 235 КЗпП України, суд
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: