КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/2649/23 Головуючий у І інстанції Радзівіл А.Г.
Провадження №22-ц/824/819/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року та надодаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 04 лютого 2020 року він уклав договір №7559 з ФОП ОСОБА_3 .

Предметом договору сторонами визначено наступне:

Пунктом 1.1 договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати у відповідності до умов даного договору якісно та своєчасно будівельно ремонтні роботи, а замовник зобов`язується прийняти цю роботу та оплатити їх.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що виконавець зобов`язується у відповідності до затвердженої кошторисної документації, який є невід`ємною частиною цього договору, здійснити ремонт приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в термін до 20 квітня 2020 року.

Пунктом 3.2 договору та додатком до договору №7559 від 04 лютого 2020 року сторонами було погоджено кошторисну документацію та визначено ціну договору у розмірі 164 147,06 грн.

Відповідно до пункту 1.4 договору виконавець має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб, залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи.

На підставі даного договору та на виконання ремонтно-будівельних робіт на об`єкті позивача ФОП ОСОБА_3 залучив відповідача ФОП ОСОБА_1 , для виконання окремих робіт.

На виконання умов договору ОСОБА_2 було перераховано ФОП ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 80 155 грн.

Вказане підтверджується банківською довідкою від 13.02.2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 перерахував ФОП ОСОБА_1 :

1. 16 березня 2020 року у сумі 10 928 грн за матеріали (призначення).

2. 20 липня 2020 року у сумі 23 920 грн за ремонтні роботи акт № 8.

3. 29 липня 2020 року у сумі 31 432 грн за ремонтні роботи акт № 9.

4. 07 жовтня 2020 року у сумі 13 875 грн за ремонтні роботи акт № 12, 13.

Однак, не зважаючи на це, ані ФОП ОСОБА_3 , ані ФОП ОСОБА_1 будівельно-ремонтні роботи на об`єкті позивача не виконали, через що останній вимушений був розірвати договір, укладений між сторонами шляхом направлення «Повідомлення про розірвання договору №7559 від 04.02.2020 року» та звернутися з вимогою про повернення сплачених коштів у зв`язку із невиконанням передбачених договором зобов`язань.

Окрім того, 14.03.2023 року на адресу відповідача була направлена досудова претензія із вимогою повернути безпідставно отримані кошти.

Вимога ОСОБА_2 повернути безпідставно отримані кошти у розмірі 80 155 грн була проігнорована, у зв`язку із чим він змушений звернутися до суду з метою захисту своїх прав.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 124 268,71 грн, з яких сума основного боргу 80 155 грн, 7 051,25 грн 3% річних, та 37 062,46 грн інфляційні втрати та судові витрати у розмірі: 1 242, 69 грн судового збору, 37 280,61 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи. Просив також зазначити в рішенні суду, що органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати 3 % річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за такою формулою: «Борг*Кількість днів прострочення * 3/10034)/365 днів», та інфляційних збитків за формулою «Сума збитку (за 1 місяць) = Сума боргу * Індекс інфляції' / 100% Сума боргу; Загальна сума інфляційних збитків визначається шляхом додавання щомісячних сум збитків» до моменту виконання цього рішення в частині основного боргу (80 155 грн) і стягнути отриману суму процентів та інфляційних збитків з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 124 268,71 грн, з яких сума основного боргу 80 155 грн, 7 051,25 грн 3% річних, та 37 062,46 грн інфляційні втрати. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 242, 69 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2024 року задоволено заяву про відшкодування судових витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 35 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги скаржник зазначає, судом першої інстанції він не був належним чином повідомлений про судовий розгляд та в матеріалах справи відсутні докази отримання ним відповідних судових повісток.

Вказує, що в мотивувальній частині судового рішення судом прямо зазначено, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Проте в резолютивній частині задоволено позов частково.

Вважає, що мотивувальна та резолютивна частина рішення внутрішньо протирічать сама собі.

Судом проігноровано пояснення відповідача та не прийняті до уваги докази належного виконання відповідачем обов`язків за договором.

Судом не враховано заперечення, висловленні у відзиві на позов, та не досліджено наведених у відзиві обставин і не надано їм належної правової оцінки. Фактично мотивувальна частина рішення суду відсутня, а спір між сторонами не вирішено.

Вважає, що висновки суду прямо протирічать умовам досліджуваного Договору та матеріалам справи.

Також не погоджуючись з додатковим рішенням суду, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

В доводах апеляційної скарги зазначає, суд першої інстанції мотивуючи рішення сам вказує, що на момент розгляду справи та навіть після ухвалення первісного рішення правничі послуги не були сплачені, оскільки згідно з умовами договору про надання правничої допомоги винагорода адвоката сплачується протягом 60 днів з моменту набрання законної сили рішення.

Вказує, що оскільки справа перебуває в апеляційному перегляді, тому первісне рішення не набрало законної сили. Отже за умовами договору та фактично послуги адвоката не оплачені. Тому реальних витрат на правничу допомогу позивач не поніс.

Крім того, до заяви про ухвалення додаткового рішення заявник не надав ніяких доказів сплати правничих послуг, а тому відсутні підстави їх стягнення.

Відзиви на апеляційні скарги у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходили.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року не підлягає задоволенню, а апеляційна на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2024 року підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 04 лютого 2020 року уклав договір №7559 з ФОП ОСОБА_3 .

Пунктом 1.1 договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати у відповідності до умов даного договору якісно та своєчасно будівельно ремонтні роботи, а замовник зобов`язується прийняти цю роботу та оплатити їх.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що виконавець зобов`язується у відповідності до затвердженої кошторисної документації, який є невід`ємною частиною цього договору, здійснити ремонт приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в термін до 20 квітня 2020 року.

Пунктом 3.2 договору та додатком до договору № 7559 від 04.02.2020 року сторонами було погоджено кошторисну документацію та визначено ціну договору у розмірі 164 147,06 грн.

Відповідно до пункту 1.4. договору виконавець має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб, залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_2 було перераховано ФОП ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 80 155 грн, що підтверджується банківською довідкою № V8T158580MH7AQO6 від 13.02.2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 перерахував ФОП ОСОБА_1 16.03.2020 року кошти у сумі 10 928 грн призначення - за матеріали, 20.07.2020 року кошти у сумі 23 920 грн призначення - за ремонтні роботи акт №8, 29.07.2020 року кошти у сумі 31 432 грн призначення згідно кошторису №9, 07.10.2020 року кошти у сумі 13 875 грн призначення за виконання роботи згідно актів №12,13.

Акт №8 від 15.07.2020 року, акт №9 від 28.07.2020 року, акт №12 від 26.08.2020 року, акт №13 від 21.09.2020 року виконаних робіт згідно договору №7559 від 04.02.2020 року, які були долучені до матеріалів справи позивачем, підписані ФОП ОСОБА_3 , але позивач ОСОБА_2 вищезазначені акти не підписав.

18 лютого 2022 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору №7559 від 04.02.2020 року.

14 березня 2023 року представник позивача направив на адресу ФОП ОСОБА_1 претензію щодо повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 80 155 грн, яка була проігнорована.

За період з 21.04.2020 року по 07.03.2023 року, тобто за 1071 день 3% річних становить 7 051,25 грн.

Інфляційні нарахування = Сума боргу х Сукупний індекс інфляції / 100% - сума боргу.

Інформація за інші місяці відсутня оскільки Державний комітет статистики не опублікував ці дані і через це неможливо здійснити розрахунок за серпень.

Інфляційне збільшення: 80 155 х 1.46238487 - 80 155 = 37 062,46 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог, оскільки у відповідача на момент отримання коштів відсутня правова підстава для їх отримання, тому, наявні підстави для повернення безпідставно отриманих грошових коштів, 3% річних та інфляційних витрат.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, в разі прострочення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові від 29 березня 2022 року у справі № 296/3518/19 Верховний Суд вказував, що за змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 24 березня 2021 року у справі № 369/8126/17 (провадження № 61-5137св19).

З матеріалів справи вбачається, предметом спору в даній справі є стягнення безпідставно отриманих коштів відповідачем ФОП ОСОБА_1 , оскільки на момент отримання цих коштів у останнього відсутня правова підстава для їх отримання.

Факт отримання коштів ФОП ОСОБА_1 від позивача не заперечувався, останній лише вказував, що він перерахував їх нібито ФОП ОСОБА_3 . Проте доказів на підтвердження не надав.

За таких обставин, судова колегія, приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що дані кошти мають бути поверненні позивачу.

Доводи апеляційної скарги, що судом проігноровані пояснення відповідача та не прийняті докази належного виконання обов`язків за договором, а також не що відповідач не був повідомлений про розгляд справи, колегія суддів апеляційного суду сприймає критично, оскільки в матеріалах справи міститься заява відповідача про отримання електронних повісток шляхом надсилання СМС повідомлення на номер мобільного телефону відповідача, що підтверджується довідкою про доставку у додатку (а.с. 61).

Крім того, надавши відзив на позовну заяву сам по собі вказує, що відповідач був обізнаний про те, що існує судове провадження та у наданому відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що кошти від позивача отримував, належних доказів на спростуванням передачі коштів на рахунки не надав.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Як на підставу скасування судового рішення відповідач посилається, що судом в мотивувальній частині судового рішення зазначено про відмову у задоволенні позовних вимог, а в резолютивній частині зазначено про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції не може погодитись з такими доводами, оскільки за змістом мотивувальної частини судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Задовольняючи заяву про стягнення витрат на правничу допомогу шляхом ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено понесення таких витрат на суму 35 000 грн, та суд стягнув ці витрати.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відтак законом встановлено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2023 року між позивачем та адвокатом було укладено договір про надання правової допомоги № 705-02/02/2023, договір про надання правничої допомоги від 15.02.2023 року, додаткову угоду №4 до договору про надання правової допомоги № 705-02/02/2023 від 14.07.2023 року, акт № 3 від 17.10.2023 року приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №705-02/02/2023 від 15.02.2023 року. Позивачем узгоджений сторонами розмір оплати професійної допомоги, який складав 35 000 грн.

Так, зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 січня 2021 року у цивільній справі № 596/2305/18-ц.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити їх розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Згідно Акту приймання - передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги сторонами погоджено, що відповідно до пункту 1.2 вартість наданих послуг становить фіксовану суму у розмірі 35 000 грн, що є гонораром адвокатського об`єднання.

Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, ціни позову, тривалості розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення суми витрат на правову допомогу, стягнутої судом першої інстанції, з 35 000 грн до 5 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що не надано доказів про отримання від позивача грошових коштів у розмірі 35 000 грн на виконання договору про надання правової допомоги не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18.

Указана судова практика є незмінною.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до суми 5 000 грн, що буде за даних обставин відповідати критерію реальності адвокатських витрат, а саме їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 рокузалишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2024 року - задовольнити частково.

Змінити додаткове рішенняБроварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2024 року в частині розміру витрат на правову допомогу, визначивши його в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 травня 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар