КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/2233/24

09 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Яровенко Н.О. у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: громадянин Турецької республіки ОСОБА_2 про визнання особи безвісно відсутньою, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 рокуз заявою про визнання особи безвісно відсутньою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою було залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтресована особа: громадянин Турецької республіки ОСОБА_2 про визнання особи безвісно відсутньою, вважати неподаною і повернуто її заявнику.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 18 березня 2024 року заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та спрямувати справу до першої інстанції для її розгляду по суті.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції порушив право заявника на справедливий судовий розгляд. Вказує на те, що заявниця формально перебуває у шлюбі у зв`язку з чим позбавлена права реалізувати себе в даних відносинах.

Вважає, що єдиним виходом з даної обставини є саме визнання ОСОБА_3 безвісті відсутнім, оскільки він тривалий час не повертається в Україну.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилом ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з вимогами ч.1 ст.15, ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: громадянин Турецької республіки ОСОБА_2 про визнання особи безвісно відсутньою суд першої інстанції посилався на те, що станом на 15 березня 2024 року заявник не виконала вимоги ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року, а тому заява підлягає поверненню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.

Загальні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175 і 177 ЦПК України.

Якщо заява за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то судом застосовуються положення статті 185 ЦПК України, про що постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу позовна заява (скарга) вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві - частина 3 статті 185 ЦПК України .

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року з заявою про визнання особи безвісно відсутньою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою було залишено без руху.

Судом першої інстанції було надано строк для усунення недоліків заяви протягом трьох днів з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснено, що у разі не виконання вимог даної ухвали у визначений строк, заява буде вважатись неподаною та повернута.

Відповідно до супровідного листа Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року копія ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року була направлена засобами поштового зв`язку заявнику ОСОБА_1 .

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року заявник ОСОБА_1 отримала особисто 05 березня 20214 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені цим Кодексом, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З викладеного вбачається, що заявник ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про те, що її заява про визнання особи безвісно відсутньою була залишена судом першої інстанції без руху на виконання вимог вище зазначеної ухвала не відреагувала, у зв`язку з чим, суд першої інстанції правомірно застосував вимоги ч. 3 ст.. 185 ЦПК України та повернув заяву у зв`язку з неусуненням недоліків.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що в силу вимог ч.1 ст. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також колегія суддів роз`яснює заявнику, що відповідно до вимог ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Стосовно доводів викладених в апеляційній скарзі колегія суддів зазначає, що за своїм змістом доводи апелянта зводяться до незгоди з висновками викладеними в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року якою заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, проте апеляційна скарга була подана на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року, якою було повернуто заяву саме у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення заяви без руху. Заявник не була позбавлена можливості на виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року надати свої заперечення з приводу викладених в ухвалі висновків.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: