Справа № 131/319/24
Провадження № 2/131/66/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2024 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Коваля А.М.,

за участю секретаря судового засідання Чех Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

На обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 31.10.2023, о 17 год. 20 хв., на автодорозі Р-33 м. Іллінці - с. Паріївка, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Renault Kangoo, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час зустрічного роз`їзду допустив зіткнення із належним ОСОБА_1 на праві власності транспортним засобом Renault Trafic, державний номерний знак НОМЕР_2 , у результаті чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 28.11.2023 у справі № 131/1377/23 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 була заподіяна матеріальна і моральна шкода.

Наявність вини в діях ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди встановлена і не підлягає доказуванню.

17.11.2023 ОСОБА_1 отримав від страховика відповідача 5025 грн. 33 коп. відшкодування завданого матеріального збитку.

Водночас, його фактичні витрати на відновлення транспортного засобу (придбання запасних частин, матеріалів та вартість виконаних робіт) значно перевищили суму вказаної страхової компенсації.

Зокрема, на придбання запасної частини позивач витратив 3390 грн. + 35 грн. комісії за переказ коштів = 3425 грн.

Вартість доставки придбаної таким чином запасної частини Новою поштою склала 182 грн.

На підбір фарби та придбання витратних лако-фарбувальних матеріалів він витратив 2500 грн.

Згідно Акта прийому-передачі виконаних робіт ТОВ «Волга» по ремонту належного ОСОБА_1 транспортного засобу від 02.02.2024, сплачена позивачем вартість виконаних ремонтних робіт склала 4500 грн.

Таким чином, загальна сума понесених ним витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу склала 10607 грн.

Ця сума є на 5581 грн. 67 коп. більшою від суми 5025 грн. 33 коп. отриманого ним страхового відшкодування завданого матеріального збитку.

Добровільно відшкодувати заподіяну шкоду ОСОБА_2 відмовляється, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 5581 грн. 67 коп. відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 5000 грн. відшкодування моральної шкоди, а всього, таким чином, 10581 грн 67 коп.

16 квітня 2024 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що обов`язок з відшкодування шкоди покладається на страховика, Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Оскільки він був застрахований, то позивач мав би спершу звернутися до страховика з вимогою виплати різниці між фактичним розміром шкоди та розміром виплаченого страхового відшкодування, а не до нього.

Так, позивач у своєму позові посилається на те, що понесена ним сума витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу, є більшою від суми страхової виплати, при цьому не надає жодного експертного звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, який би свідчив та підтверджував суму збитків. Також він не надає доказів та не наводить жодних аргументів на спростування висновку страхової компанії та експерта при розрахунку належної позивачу суми страхової виплати. При цьому, подаючи позов, позивач вважає, що страховиком йому не повністю відшкодовано у встановленому законом порядку шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому звернувся з позовом до ОСОБА_2 .

Враховуючи, що позивач не надав оцінений у встановленому законом порядку розмір шкоди, як і не надав доказів відсутності у страховика обов`язків виплати страхового відшкодування, вимоги позивача є передчасними та такими, що не містять законодавчих підстав. Натомість позивач, ймовірно, керуючись принципом меншого супротиву, прийняв рішення стягнути кошти з відповідача, не вчинивши при цьому жодних дій з отримання додаткової страхової виплати.

Крім того, до позовної заяви позивач додав Товарний чек від 02.02.2024 року, який не відповідає вимогам щодо форми та змісту розрахункових документів, тому не є допустимим доказом та не може прийматися як належний доказ позовних вимог.

Разом з тим чеки оплати послуг Нової Пошти не містять інформації за отримання чого (якого товару) проведено оплату послуг поставки.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в 5000,00 грн, так як йому завдано моральну шкоду у наслідок пошкодження його автомобіля та необхідності докладання додаткових зусиль для його відновлення. Позовні вимоги позивача грунтуються на не достатності, за його твердженням, страхових виплат на покриття витрат і власного транспортного засобу, при цьому жодних дій направлених на отримання додаткових страхових виплат не вчинив. Оскільки відповідач не може впливати на рішення щодо виплати страхових виплат, як і на дії позивача зі збору ним необхідних документів та звернення до страхової компанії, то відповідно в діях відповідача відсутні безпосередні причинні зв`язки з діями позивача, які викликали його моральні страждання пов`язані з додатковими витратами на відновлення власного транспортного засобу.

З огляду на викладене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій вказав, що відзив відповідача не може бути врахований судом, оскільки наведені ним заперечення позовних вимог є безпідставними. Так, згідно чинного законодавства, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на його користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту належного мені пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Щодо доданих позивачем до позовної заяви товарних чеків, то позивач зазначає зазначає, що вони є належними, форма та зміст товарного чека законодавчо не визначені. Таким чином, суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві та відповіді на відзив, просив їх задовільнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, при цьому просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Так, судом установлено, що 31.10.2023, о 17 год. 20 хв., на автодорозі Р-33 м. Іллінці - с. Паріївка, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Renault Kangoo, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час зустрічного роз`їзду допустив зіткнення із належним ОСОБА_1 на праві власності транспортним засобом Renault Trafic, державний номерний знак НОМЕР_2 , у результаті чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень, вказане підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №396419 від 31 жовтня 2023 року (а.с.7).

Постановою Іллінецького районного суду від 28 листопада 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (а.с.8,9).

Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, відповідно до ч. 1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Керування автомобілем є діяльністю, пов`язаною з використанням джерела підвищеної небезпеки, а відповідач, як особа, яка здійснює керування, відповідає за шкоду, задану іншому транспортному засобу незалежно від наявності або відсутності його вини.

Згідно із ч. 2. ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.

Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно позовної заяви, сума понесених позивачем витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу склала 10607 грн. На підтвердження чого позивачем було надано копію квитанції від 04 грудня 2023 року про переказ коштів за придбання запчастин на суму 3390 грн та 35 грн комісії за переказ коштів, а також копію квитанції про оплату вартості доставки ТОВ «Нова пошта» придбаних запчастин, яка склала 182 (сто вісімдесят дві) грн 00 коп. (а.с.11, 12); копію товарного чеку від 02 лютого 2024 року на підбір фарби та придбання витратних лако-фарбувальних матеріалів на суму 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. (а.с.13); копію Акта прийому-передачі виконаних робіт ТОВ «Волга» по ремонту належного позивачу транспортного засобу від 02 лютого 2024 року, згідно якого, сплачена ОСОБА_1 вартість виконаних ремонтних робіт склала 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн 00 коп. (а.с.14).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 17.11.2023 отримав від страховика відповідача заплановану виплату, в порядку відшкодування завданого матеріального збитку, в розмірі 5025 грн. 33 коп. (а.с.10).

При цьому, позивач зазначає, що його фактичні витрати на відновлення транспортного засобу (придбання запасних частин, матеріалів та вартість виконаних робіт) значно перевищили суму вказаної страхової компенсації, таким чином, залишається ще невідшкодована сума матеріального збитку у розмірі 5581,67 грн, яку він просить стягнути з відповідача на свою користь.

Згідно зі ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно- правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст.28 зазначеного Закону, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого шкода - це шкода, пов`язана, зокрема, із пошкодженням транспортного засобу.

Відповідно до положень статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22, ст. 1192 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, згідно положень викладених Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18), відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-ІУ у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Позивач у судовому засіданні підтвердив, що він не оскаржував рішення страховика про виплату страхового відшкодування у виплаченому йому розмірі, який є менший від понесених ним фактичних витрат.

З огляду на викладене, за договором страхування цивільно-правової відповідальності страховиком відшкодовується лише шкода, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законом. При цьому, позивачем не було надано суду оцінений у встановленому законодавством порядку розмір заподіяної йому шкоди внаслідок ДТП з вини відповідача. Також позивачем не надано доказів, що у страховика був відсутній обов`язок виплатити страхове відшкодування у заявленому позивачем розмірі. Таким чином, на думку суду, вимоги позивача до відповідача є передчасними, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів того, що ним вчинялися будь-які дії щодо того, щоб отримати додаткові страхові виплати (зазначені у позові) від страховика і такі його вимоги залишилися не виконані.

Враховуючи вище викладене та те, що обов`язок з виплати страхового відшкодування покладається на страховика та розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріально шкоди слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з позивача на його користь моральної шкоди, суд виходить до наступного.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 58-59 ЦПК України.

Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, позивач зазначив, що внаслідок дорожньою пригодою з вини відповідача йому завдано моральну шкоду, оскільки було пошкоджено його власне майно, що негативно вплинуло на його маральний стан, призвело до душевних страждань та необхідності докласти додаткових зусиль для його відновлення. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у 5000,00 грн.

При цьому, суд вважає, що позивачем не доведено, якими саме діями відповідача було завдано йому моральну шкоду та причинний зв`язок між ними. Так, вимоги позивача полягають у недостатності страхових виплат на покриття понесених ним витрат на ремонт власного транспортного засобу. При цьому, позивач не вказує які саме дії ним було вчинено для отримання зазначених додаткових страхових виплат, зокрема, зібрання необхідних документів, звернення до страхової компанії та отримання їх відмови.

Таким чином, з огляду на викладене в контексті наведених правових норм, суд вважає, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в ході дослідження наданих позивачем та наявних у справі доказів, при цьому, вони повністю спростовані доказами відповідача у справі, тому не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 23, 82, 979, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст.12, 13, 83, 141, 263, 264, 265, 279, 280-282, 354 ЦПК України, Суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Іллінецький районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07 травня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: