ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування посилався на те, що у травні 2023 року шляхом перевірки відомостей в реєстрі боржників він дізнався про те, що відносно нього Другим правобережним відділом державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження №54976312 та №57178203. Виконавче провадження №54936312 відкрито з примусового виконання виконавчого напису №5032, вчиненого 27.06.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. за кредитним договором від 14 травня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості у загальному розмірі 170 968,91 грн. Кредитний договір не був нотаріально посвідченим, що є самостійною причиною визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №5032, вчинений 27.06.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 14 травня 2013 року у загальному розмірі 170 968,91 грн. та стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2024 року позовну заяву задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №5032, вчинений 27.06.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 14 травня 2013 року у загальному розмірі 170 968,91 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн..

В апеляційній скарзі представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягненнявитрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. та відмовити в цій частині. Посилався на те, що суд першої інстанції не перевірив вартість оплати відповідних послуг адвоката, яка склалася в регіоні та взагалі складність справи, яка на його думку не є складною, не враховано ціну позову. Розробка адвокатом правової позиції, пошук та аналіз практики Верховного Суду щодо аналогічної категорії справ, не охоплюється понятям професійна правнича допомога.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зазначив, що виконавче провадження повиконанню виконавчого напису №5032 знищене на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення повісток,довідка про отримання документів в електронному суді.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (частина п`ята статті 135 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу ОСОБА_1 надано ордер адвокату Хоменко Андрію Семеновичу, виданий адвокатським об`єднанням «Приват юрист» та договір про надання правової допомоги №01/03/23-ДН від 01.03.2023 року, укладений між адвокатським об`єднанням «Приват юрист» та ОСОБА_1 .

Між Адвокатським об`єднанням «Приват юрист» та ОСОБА_1 було підписано акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №01/03/23-ДН від 01.03.2023 року , згідно якого сторони домовились, що вартість послуг за даним договором становить 30 000 грн. з яких, з урахуванням фіксованої ставки за годину роботи у розмірі 2 000 грн.: аналіз наданої інформації та визначення правової позиції по справі -1 год. 2 000 грн.; підготовка та направлення адвокатського запиту до державного виконавця щодо надання копії виконавчого напису нотаріуса 2 год. 4 000 грн.; підготовка та подання до суду позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса №5032 від 27.06.2017 року таким, що не підлягає виконанню 12 год. 24 000 грн., що разом складає 30 000 грн.

26 грудня 2023 року ОСОБА_1 було сплачено на користь адвокатського об`єднання «Приват юрист» 30 000 грн., що підтверджується квитанцією №01 від 26 грудня 2023 року із відміткою адвоката Хоменко А.С. про отримання зазначених коштів.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те , що витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню позивачеві.

Доводи про те, що стягнута сума витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. є завищеною, на що не звернув уваги суд першої інстанції, є безпідставними. Визначаючи розмір витрат на правову допомогу судом першої інстанції зазначено, що позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 30000 грн., однак враховуючи саме складність справи, обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважав, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 30 000 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими щодо строку їх виконання, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

При вирішенні питання про розмір витрат на правову допомогу суд першої інстанції правильно виходив із доведеності, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи, суд першої інстанції при визначенні розміру витрат на правову допомогу керувався принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, заявленої у справі ціни позову та значення справи для сторін, та зменшив їх розмір та стягнув з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. З урахуванням чого задовольнив частково вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення в цій частині немає.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: