ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року

м. Київ

справа № 760/1516/22

провадження № 61-14890св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, Державна казначейська служба України;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вінцюк Юлії Борисівни на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року у складі судді Кушнір С. І. та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Мазурик О. Ф., Немировська О. В.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, та, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив відшкодувати заподіяну йому незаконними діями відповідачів моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України на користь позивача коштів з рахунку Державного бюджету України; стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 09 серпня 2020 року інспектором Департаменту патрульної поліції (далі - ДПП) ОСОБА_2 винесено постанову серії 1АВ № 00661432 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, а саме щодо ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( далі - КУпАП) та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

09 серпня 2020 року інспектором ДПП ОСОБА_3 було винесено постанову серії 1АВ № 00661428 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі № 140/4414 зазначені вище постанови визнані протиправними та скасовані, провадження у справах про адміністративні правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 КУпАП до адміністративної відповідальності закрито.

Вважає, що інспектори ДПП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діяли незаконно та безпідставно, оскільки склали постанови без жодних на те підстав, не впевнившись, що саме він є суб`єктом відповідальності за інкриміновані правопорушення. Вказане свідчить про формальне/технічне складання скасованих постанов з метою притягнення до відповідальності невинуватої особи, що завдало позивачу моральної шкоди.

Вважає, що ділова репутація, яку він здобував протягом років у процесі виконання трудових, службових, громадських та інших обов`язків також зазнала негативного впливу у зв`язку зі становищем у яке він потрапив, через неправомірні дії працівників поліції, які здійснюють представництво держави виконуючи свої обов`язки.

Звертає увагу, що вказані дії інспекторів є принизливими, позивач був змушений звертатися до суду задля відстоювання своїх прав, внаслідок чого порушився звичайний лад його життя, що завдало моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 000 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі

1 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі № 140/4414/21 постанови у справах про адміністративне правопорушення серії 1АВ № 00661428 та серії 1АВ № 00661432 від 09 серпня 2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Отже, рішенням суду фактично установлено незаконність відповідних дій та рішень інспекторів ДПП щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Суд першої інстанції, при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, виходив із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та врахував тривалість судового розгляду адміністративної справи з оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, необхідність зміни нормального життєвого стану, докладання додаткових зусиль, витрачання часу і коштів для доведеності своєї невинуватості, а тому вважав, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн.

Судом першої інстанції враховано складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію сторони, та зробив висновок про те, що потрібно відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1000, 00 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вінцюк Ю. Б. залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року змінено в частині відшкодування моральної шкоди й зменшено стягнуту з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду з суми у розмірі 5 000,00 грн до суми у розмірі 1 000,00 грн.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року в частині розподілу судових витрат скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з ДПП Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив з того, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вважав встановленими такі обставини, як рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі № 140/4414/21, яким визнано протиправним та скасовано рішення ДПП Національної поліції України

від 11 березня 2021 року щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 02 березня

2021 року; визнано протиправною та скасовано постанову серії 1АВ № 00661432

від 09 серпня 2020 року, складену Інспектором ДПП ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 255 грн за порушення частини першої статті 122 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в автоматичному режимі; визнано протиправною та скасовано постанову серії 1АВ № 00661428

від 09 серпня 2020 року, складену Інспектором ДПП ОСОБА_3 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 255 грн за порушення частини першої статті 122 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в автоматичному режимі; провадження у справах про адміністративні правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 за частини першої статті 122 КУпАП до адміністративної відповідальності закрито; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПП Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 816, 00 грн.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що 09 серпня 2020 року інспектором

ДПП ОСОБА_2 винесено постанову серії 1АВ № 00661432 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/ перебування (місце знаходження юридичної особи) на території України.

Доказів вручення ОСОБА_1 оскаржуваних постанов відповідачем не надано.

02 березня 2021 року, ОСОБА_4 - особа, яка керувала 09 серпня 2020 року транспортним засобом позивача, надіслав на адресу начальника ДПП ОСОБА_5 заяву в якій повідомив, що у вказаний час і дату він, ОСОБА_4 , особисто керував вказаним транспортним засобом, який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Зазначив, що безпосередньо сам власник транспортним засобом в період часу з 24.00 годин до 05.00 годин 09 серпня

2020 року перебував в автомобілі на задньому сидінні автомобіля. На підставі викладеного просив викладені у його заяві факти прийняти до уваги, свою вину визнав повністю, однак із-за спливу терміну притягнення до відповідальності визначеного статті 38 КУпАП просив провадження не розпочинати.

З огляду на наведене, апеляційним судом визначено розмір відшкодування моральної коди у сумі 1 000,00 грн, що становить 0,10% від заявленої вимоги у розмірі 1 000 000,00 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, скасовуючи рішення першої інстанції в цій частині суд апеляційної інстанції, урахував критерії співмірності, складність справи, обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку про те, що зазначені позивачем витрати на професійну допомогу не підтверджуються належними доказами, а тому підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, у розмірі 10 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Вінцюк Ю. Б. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року скасувати в частині стягнення витрат на правничу допомогу та постанову Київського апеляційного суду

від 12 вересня 2023 року скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити, а в частині компенсації моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказує, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14, постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 199/6247/20, від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14 тощо, а також не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2023 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу з Солом`янського районного суду міста Києва.

21 листопада 2023 року справа № 760/1516/22 надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Вінцюк Ю. Б. мотивована тим, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу суди описуючи нормативне її визначення та принципи визначення її розміру правильно вказують, що «моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром такого відшкодування».

Вважає посилання на «моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди» як критерій розміру компенсації визначає «морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності», не застосованим по суті ухвалених рішень.

Суд апеляційної інстанції в своїй постанові сам собі суперечить вказуючи на неспівмірність визначеної судом першої інстанції моральної шкоди до розміру штрафу, тобто матеріальної шкоди. Жодним чином не спростовуючи аргументи позивача щодо моральних страждань з приводу описаних подій, порушення ділової репутації, враховуючи статус та необхідні дії та затрату часу для відновлення порушених прав - суд протиправно констатує, що відшкодування не може бути більше 1 000,00 грн.

Визначаючи розмір відшкодування, суд апеляційної інстанції має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Звертає увагу на те, що апеляційний суд розглядаючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу виходив з позиції, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, та зазначив: «Як вбачається з матеріалів справи звертаючись із даним позовом до суду позивачем заявлено вимоги у розмірі 1 000 000,00 грн. В свою чергу апеляційним судом визначено розмірі відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000,00 грн, що становить 0,10%, тому колегія суддів приходить до висновку, що пропорційно розміру задоволених вимог, саме з Головного управління Національної поліції в Київській області, як органу, посадовими особами якого було завдано позивачу шкоду, на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 10 грн (10 000 грн х 0,10%)».

Вважає, що апеляційний суд в своїй постанові «погодившись, що адвокатом був витрачений час на надання правничої допомоги в тому обсязі, що зазначено і розмір гонорару про який домовились позивач з адвокатом визначений з урахуванням складності справи» - порушуючи встановлені принципи щодо визначення суми правничої допомоги, яка підлягає до відшкодування, застосовує принцип пропорційності до задоволених майнових вимог, тобто правила розподілу зокрема судового збору, однак аж ніяк не правничої допомоги.

Оскаржувані судові рішення вважає такими, що не в повній мірі відображають фактичний стан справ та реальний розмір завданої моральної шкоди, а тому такими, що підлягають скасуванню повністю та у відповідній частині.

У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Вінцюк Ю. Б. подала до Верховного Суду клопотання в якому просить долучити до матеріалів справи документи на підтвердження витрат на правничу допомогу. Та зазначила, що вирішуючи питання відшкодування правничої допомоги просить звернути увагу на те, що адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами у договорі у фіксованому розмірі.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2023 року представник ДПП - Соколова К. Ю. подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. Просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення залишити без змін.

У грудні 2023 року представник ДПП - Соколова К. Ю. подала додаткові пояснення у справі на клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Вінцюк Ю. Б., зазначивши, що адвокатом не надано до договору додатку в якому зазначено тарифи суми вартості послуг, які були узгодженні сторонами. Також в договорі не зазначено яким чином має відбуватися оплата послуг, а саме на який рахунок буде здійснена оплата за даним договором і не зазначені реквізити Клієнта, як сторони договору. Звертаємо увагу, що в акті (до договору про надання правової допомоги від 20 грудня 2021 року) від 09 жовтня 2023 року не конкретизовано суму за надану ту чи іншу адвокатську послугу немає деталізованого розрахунку.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що згідно з постановою про накладення стягнення, інспектор ДПП ОСОБА_2, розглянувши дані зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад, 029-1219, установив, що 09 серпня 2020 року

о 02 год. 38 хв. за адресою М05 Київ-Одеса 35+240 зафіксовано транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_1 . Особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху на 49 км./год., чим порушила пункт 12.9(6) Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КУпАП, керуючись статтями 14-2, 33, 222, 279-1 і 284 КУпАП. Постановив притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн (а. с. 65, том 1).

09 серпня 2020 року інспектором ДПП ОСОБА_3 винесено постанову серії 1АВ № 00661428 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місце знаходження юридичної особи) на території України (а. с. 66 том 1).

Згідно даної постанови 09 серпня 2020 року інспектор ДПП ОСОБА_3., розглянувши дані зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад, 031-1219, установив, що 09 серпня 2020 року о 02 год. 34 хв. за адресою М05 Київ-Одеса 28+450 зафіксовано транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_1 . Особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху на 42 км./год., чим порушила пункт 12.9(6) Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КУпАП, керуючись статтями 14-2, 33, 222, 279-1 і 284 КУпАП. Постановив притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Доказів вручення ОСОБА_1 оскаржуваних постанов відповідачем не надано.

02 березня 2021 року головним державним виконавцем Першого відділу ДВС у місці Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Коренгою А. А. його повідомлено про наявність виконавчого провадження про примусове виконання адміністративних постанов щодо стягнення штрафу в розмірі 510 гривень на користь держави.

Позивачем на адресу електронної пошти відповідача ДПП 02 березня 2021 року, а саме на ім`я начальника ДПП ОСОБА_5 було направлено письмову заяву, в якій просив скасувати постанову Департаменту патрульної поліції про стягнення з нього штрафу із-за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення та закрити провадження у справі.

02 березня 2021 року, ОСОБА_4 - особа, яка керувала ІНФОРМАЦІЯ_1 транспортним засобом позивача, надіслав на адресу начальника ДПП ОСОБА_5 заяву в якій повідомив, що у вказаний час і дату він, ОСОБА_4 , особисто керував вказаним транспортирним засобом, який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Зазначив, що безпосередньо сам власник транспортирного засобу в період часу з 24.00 годин до 05.00 годин 09 серпня

2020 року перебував в автомобілі на задньому сидінні автомобіля. На підставі викладеного просив викладені у його заяві факти прийняти до уваги, свою вину визнав повністю, однак із-за спливу терміну притягнення до відповідальності визначеного статті 38 КУпАП просив провадження не розпочинати.

15 березня 2021 року з Департаменту патрульної поліції за № К-3701/41/27103- 2021 за підписом тимчасово виконувача обовязків заступника начальника ОСОБА_6 на адресу місця проживання позивача надійшло повідомлення «Про розгляд скарги на скасування постанови серії 1АВ № 00661432». Зі змісту повідомлення вбачається, що у ДПП розглянуто його скаргу (а не заяву) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/ перебування (місце знаходження юридичної особи) на території України, та відповідно до пункту 1 частини першої статті 293 КУпАП позивача повідомлено, що постанову залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі № 140/4414/21 постанови у справах про адміністративне правопорушення серії 1АВ № 00661428 та серії 1АВ № 00661432 від 09 серпня 2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.6-13 т.1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Вінцюк Ю. Б. задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз наведеної статті дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх посадових обов`язків відшкодовується державою.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку,

Судами встановлено, що доказів вручення ОСОБА_1 оскаржуваних постанов відповідачем не надано. Отже, 09 серпня 2020 року інспектором ДПП ОСОБА_2 винесено постанову серії 1АВ № 00661432 та інспектором ДПП ОСОБА_3 винесено постанову серії 1АВ № 00661428 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, з різницею у часі в 4 хвилини.

Також, встановлено судами, що 02 березня 2021 року було подано заяву на адресу електронної пошти відповідача ДПП, в якій просив скасувати постанову ДПП про стягнення з нього штрафу із-за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення та закрити провадження у справі.

15 березня 2021 року з ДПП за №К-3701/41/27103- 2021 надійшло повідомлення «Про розгляд скарги на скасування постанови серії 1АВ № 00661432», що постанову залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Верховний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу та інше).

Так, суди вірно встановили, що безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності свідчить про те, що дії державних органів, які призвели до такого притягнення були неправомірними.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першої-третьої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В пункті 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Згідно з правовими висновками, викладеними в додаткових постановах Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 873/244/21, від 19 липня 2022 року у справі № 910/6807/21, від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У справі, що переглядається, на підтвердження понесених в суді першої інстанції судових витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано наступні документи: копію договору про надання правової допомоги, укладеного

20 грудня 2021 року між адвокатом Вінцюк Ю. Б. та ОСОБА_1.; ордер серії АС № 1033387 від 17 січня 2022 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Вінцюк Ю. Б.; копію акту від 17 січня

2022 року до договору про надання правової допомоги від 20 грудня 2021 року, яким встановлено вартість правничої допомоги у розмірі 10 000 грн; копію квитанції № 17/01 від 17 січня 2022 року на суму 10 000, 00 грн за надання правової допомоги згідно з договором від 17 січня 2022 та на підставі акту від 17 січня 2022 року.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, щодо вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням критерію співмірності, складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг, та виходячи з конкретних обставин справи, а також розміру задоволених позовних вимог, а тому обґрунтованим є висновок про зменшення витрат на правову допомогу пропорційно задоволеним вимогам.

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами обставини справи, посилання заявників в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі

№ 752/17832/14, постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі

№ 199/6247/20, від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14 тощо, є безпідставним, оскільки висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 141, 270, 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представникаОСОБА_1 - адвоката Вінцюк Юлії Борисівни - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара