Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/99/24
Єдиний унікальний №733/2138/23
21 травня 2024 року м. Ічня
Ічнянський районний суд Чернігівської області
у складі головуючого - судді Овчарика В.М.,
за участю секретаря Ткаченко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня за правилами загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Ічнянська міська рада, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Ічнянська міська рада, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитиниз матір`ю. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з 27 листопада 2018 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2021 року розірвано. Від спільного проживання в шлюбі вони мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час вона фактично проживає з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач після розірвання шлюбу проживає окремо в іншому місці. Вони не спілкуються та не підтримують жодних сімейних відносин. При зверненні до ЦНАПу Ічнянської міської ради з метою зміни місця реєстрації дітей позивачці було відмовлено в усній формі, мотивуючи відсутністю письмового дозволу на це батька дітей. У зв`язку з викладеним вище, після уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2024 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 20-21); 19 січня 2024 року позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 28-29); ухвалою від 27 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 57).
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, яка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Представник третьої особи Ічнянської міської ради, як органу опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності.
За таких обставин, враховуючи, що заяв про розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 та відзиву на позов від нього не надано, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, провівши заочний розгляд справи, враховуючи, що позивачка не заперечує проти такого вирішення справи.
За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27 листопада 2018 року зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2021 року (а.с. 10-11).
Останні є батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).
Позивачка ОСОБА_1 разом із дітьми зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , (а.с. 13).
Із довідки, виданої ЗДО № 5 (ясла-садок) Ічнянської міської ради на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що вихованці ІІ молодшої групи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 регулярно відвідують ЗДО № 5. Діти завжди охайні, доглянуті. Мати дітей спілкується з педагогами, цікавиться життям дітей. Батько ОСОБА_2 контакту із закладом не підтримує, із вихователями не спілкується (а.с. 14).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 19 жовтня 2023 року, будинок, який розташований в в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2023 року (а.с. 15).
У відповідності до висновку органу опіки і піклування Ічнянської міської ради щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням виконкому Ічнянської міської ради № 261 від 18 квітня 2024 року, органом опіки та піклування розглянувши ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області по справі № 733/2138/23 від 27 березня 2024 року про визначення місця проживання дітей, встановив, що за інформацією, наданою Міським центром соціальних служб Ічнянської міської ради (акт оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 ) умови проживання задовільні, в будинку наявні всі зручності та побутова техніка. Мати дітей забезпечила всі необхідні умови для розвитку та навчання дітей. За інформацією, наданоюЗДО № 5 (ясла-садок) Ічнянської міської ради діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 регулярно відвідують ЗДО № 5. Вони завжди охайні, доглянуті. Мати дітей спілкується з педагогами, цікавиться життям дітей. Батько ОСОБА_2 контакту із закладом не підтримує. За інформацією, наданою Крупичпільським старостинським округом, батько дітей ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на даний момент не проживає. Під час проживання в с. Крупичполе останній зловживав спиртними напоями, ніде не працював, участі в громадському житті не приймав. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 64).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батькипроживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.
Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Згідно ст. 12 ЦПК України, обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексо м. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК).
Аналізуючі зібрані по справі докази, беручи до уваги інтереси малолітніх дітей, їх вік, психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в інтересах дітей, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, житлово-побутові умови проживання, відсутність виняткових обставин, які б вказували на неможливість проживання дітей разом матір`ю, суд вбачає підстави для задоволення позову ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дітей із нею, оскільки це буде відповідати якнайкращим інтересам дітей та сприятиме повноцінному їх вихованню та розвитку.
Судові витрати відсутні, так як позивачка у своєму позові не просить їх стягувати з відповідача.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 247, 259, 263?264, 265, 274, 279, 280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Ічнянська міська рада, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини з матір`ю задовольнити повністю.
Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте Ічнянським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повне судове рішення складено 21 травня 2024 року.
Головуючий суддя В.М.Овчарик