Справа № 464/5163/22 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/2178/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

за участю секретаря: Псярук О.В.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики №Л30/10/20 - 1 від 30.10.2020 у розмірі 347 447, 70 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ним укладено договір позики №Л30/10/20-1. В подальшому 30 квітня 2021 року укладено додаткову угоду про зміну та доповнення умов договору позики № Л30/10/20-1 від 30.04.2021. Відповідно до п.1 угоди, позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 96 986, 25 грн. На підтвердження чого останнім надано розписку від 30.04.2021 згідно якої відповідач підтверджує отримання у борг грошової суми в розмірі 96 986, 25 грн, що на день укладання цього договору еквівалентно 3 495 доларів США та зобов`язувався повернути до 30.07.2021. Відповідач свої зобов`язання повернути грошові кошти у визначені договором позики виконав частково, зокрема здійснив платіж, передбачений п.5 Договору позики та повернув готівкою позивачу 725 доларів США. В подальшому відповідач ухилився від повернення грошових коштів, у звязку із чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 347 447,70 грн, тому просив її стягнути в судовому порядку.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19 червня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики №Л30/10/20-1 від 30.10.2020 у розмірі 347 447,70 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10 474,47 грн судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що сума відповідно до умов договору позики передана не була, а відтак договір позики №30/10/20-1 від 30.10.2020 укладено не було.

Предметом договору позики є 96986,25 грн, що за курсом продажів доларів США в AT КБ «Приватбанк» (1 долар США=27,75) на день укладення договору еквівалентно 3495, 00 доларів США, і саме таку суму грошових коштів позивач має отримати від відповідача. Тому посилання позивача на курс станом на 17 жовтня 2022 року 40,50 грн за 1,00 долар є таким, що суперечить умовам укладеного сторонами договору позики. Окрім цього, відповідач частково повернув суму позики в розмірі 725 доларів США, що підтверджується позивачем в позовній заяві. Непогашена сума заборгованості становить 96986,25- 725*27,75=76 867,50 грн. Проте, судом стягнуто 112 185 грн основної суми заборгованості за курсом 40,50 грн за 1,00 долар, хоча на день прийняття рішення судом курс долара становив 37.25 грн (продаж доларів США в AT КБ «Приватбанк»).

Вказує, що оскільки договір позики від 30.10.2020 не був укладений, не підлягають застосуванню положення щодо нарахування штрафних санкцій.

Зазначає, що з 31.07.2021 (дата, з якої позивач отримав право нараховувати штрафні санкції) та станом на день прийняття рішення судом першої інстанції діє карантин, встановлений КМУ з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19. З огляду на викладене є безпідставним стягнення з відповідача заборгованості за порушення грошового зобов`язання у розмірі 233344,80 грн (неустойка) та 1917,90 (3% річних). Окрім цього, варто зазначити, що сума заборгованості складає 76 867,50 грн, а сума нарахованої неустойки склала 233 344.80, що становить 304%. Відтак, стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі, що більше ніж втричі перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

Щодо безпідставного стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то відповідачем не подано жодного доказу понесення витрат на професійну правничу допомогу. Доданий договір та додатки до нього відображають представництво відповідача в інших справах, зокрема: №686/24169/20, 452/791/21, 944/5413/20, 772/3635/21, не містять порядку розрахунку між сторонами, відсутні докази оплати послуг, акта приймання послуг. Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому- передачі наданих послуг, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем витрат на професійну правову допомогу, що є підставою відмови в їх задоволенні.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У судді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 надійшла заява про слухання справи у їх відсутності, тому розгляд справи проводиться без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Як встановлено судом, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 30 жовтня 2020 року укладено договір позики №30/10/20-1.

Відповідно до договору ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 позику у сумі 99 852,15 грн, строк повернення заборгованості до 30.01.2021.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 30.04.2021 укладено Додаткову угоду про зміну та доповнення умов Договору позики №Л30/10/20-1 від 30.10.2020, відповідно до якої сторони змінили розмір позики, яка передається у власність позивача - 96 986,25 грн, що підтверджується розпискою від 30.04.2021 (а.с.32).

Згідно з п.1 Додаткової угоди до Договору позики №30/10/20-1 від 30.10.2020 позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти у розмірі 96 986,25 грн, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» 1 долар = 27,75 грн. на день укладання договору еквівалентно 3 495 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю згідно із п.5.5, визначену в п.1 Договору відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди до Договору позики №30/10/20-1 від 30.10.2020 позичальник зобов`язувався повернути позику до 30.07.2021.

Також, сторонами не оскаржується, що відповідач здійснив платіж, передбачений п.5 Договору позики №Л30/10/20-1 та повернув позивачу 725 доларів США.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач умови договору позики не виконав, отримані кошти у зазначений строк не повернув, що свідчить про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 основної суми заборгованості у розмірі 112 185 грн, 233 344,80 неустойки за прострочення виконання зобов`язання, 1917,90 грн - три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання.

Із вказаним висновком районного суду колегія суддів не повністю погоджується з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

У пункті 15 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX зазначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Таким чином, безпідставним є стягнення з відповідача заборгованості за порушення грошового зобов`язання у розмірі 233344,80 грн (неустойка) та 1917,90 (3% річних), оскільки станом на 31.07.2021 (дата, з якої позивач отримав право нараховувати штрафні санкції) та станом на день прийняття рішення судом першої інстанції у країні діяв карантин, встановлений КМУ з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19.

У п. 9 договору позики сторони погодили, що у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долара США від зазначеного курсу у п.1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «Приватбанк» на здійснення кожного платежу за цим договором.

Оскільки кошти, які були отримані позичальником у позику, повністю не повернуті, а станом на день прийняття рішення курс продажу долара США в AT КБ «Приватбанку» становив 39.9, слід стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача основну суму заборгованості (з урахуванням повернутих 725 дол. США) у розмірі 110 523,00 грн відповідно до договору позики (2770 дол. США*39,9=110 523 грн).

За таких обставин, рішення суду слід скасувати та постановити нову постанову про часткове задоволення позову.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1105,23 грн.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону та беручи до уваги принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд прийшов до правильного висновку про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до 7 000 грн.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 червня 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 110 523,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1105,23 грн судового збору.

Стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 10.05.2024

Головуючий

Судді