Номер провадження: 22-ц/813/3794/24
Справа № 501/2371/23
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені (неустойки) за несвоєчасно сплачені аліменти,

встановив:

20 червня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_1 пеню (неустойку) за несвоєчасно сплачені аліменти у розмірі 24414,51 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 грудня 2020 року у справі №501/3405/20 шлюб між сторонами розірвано.

16 жовтня 2020 року Іллічівським міським судом Одеської області у справі №501/3404/20 видано судовий наказ згідно якого прийнято рішення про щомісячне стягнення з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 жовтня 2020 і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до 27 грудня 2034 року, з 28 грудня 2034 року вирішено стягувати з відповідача аліменти у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) до повноліття ОСОБА_4 , а саме до 19 травня 2036 року.

Постановою державного виконавця від 13 січня 2022 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного вище судового наказу.

Відповідно до розрахунку, розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на 28 лютого 2023 року становить 26 827,01 грн.

Станом на час звернення до суду з позовом, розмір пені зі сплати аліментів за період часу з 13 квітня 2021 року до 28 лютого 2023 року становить 128763,05 грн, що перевищує розмір основного боргу, а тому зважаючи на положення ч.1 ст. 196 СК України, позивачка зазначає, що можливим до стягнення є визначення розміру пені в сумі боргу зі сплати аліментів, тобто 24 414,51 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню (неустойку) за несвоєчасно сплачені аліменти в розмірі 24414,51 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою у якій просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом під час ухвалення оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Як на підставу порушення судом норм процесуального права скаржник зазначає, що суд першої інстанції усупереч вимогам ст. 263-265 ЦПК України не надавав мотивованої оцінки його аргументам, при цьому поклав в основу рішення лише докази, надані позивачкою.

Щодо неправильного застосування судом норм матеріального права скаржник посилається на те, що суд не врахував приписи ст. 196 СК України, так як ним було надано докази того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася не з його вини, чому суд взагалі не надав оцінку. Крім того, суд не навів мотивів на обґрунтування того у чому саме полягає його винна поведінка в утворенні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки вони стягуються державною виконавчою службою з офіційних джерел доходів платника податків, а саме пенсії та заробітної плати.

Звертає увагу, що заборгованість утворилася внаслідок того, що позивачка звернула судовий наказ до виконання лише у грудні 2021 року, у той час, як державний виконавець почав нараховувати заборгованість з квітня 2021 року, тобто до часу звернення позивачки до ДВС.

Також скаржник зазначає, що він з 04 січня 2022 року по 05 квітня 2022 року перебував на лікарняному тому не отримував заробітну плату, і у цей час його єдиним джерелом доходу була пенсія, яку він отримує як особа яка має інвалідність 3 групи. Мав намір працевлаштуватися на роботу та отримати додатковий дохід, з метою погашення заборгованості, однак цій обставині перешкоджає військова агресія російської федерації проти України.

На вказану апеляційну скаргу, ОСОБА_2 в інтересах якої діє представник-адвокат Дубінчук Ж.М., подала відзив, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення суду, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Приписами п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України регламентовано, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (24414,51 грн). позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову (268400,00 грн).

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не в повній мірі, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини.

З 19 липня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8-9)

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 грудня 2020 року у справі №501/3405/20 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).

16 жовтня 2020 року Іллічівським міським судом Одеської області видано судовий наказ яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з 08 жовтня 2020 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 28 грудня 2034 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

12 січня 2022 року ОСОБА_2 пред`явила виконавчий документ до примусового виконання (а.с. 18-19).

Постановою головного державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кашиною К.Ю. від 13 січня 2022 року відкрито виконавче провадження №68119750 на підставі вказаного вище судового наказу №501/3404/20, виданого 21 жовтня 2020 року (а.с.16-17).

З розрахунку заборгованості, складеного головним державним виконавцем Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кашиною К.Ю. убачається, що станом на 31 травня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за судовим наказом №501/3404/20, виданого 21 жовтня 2020 року Іллічівським міським судом Одеської області складає 24414,51 грн (а.с. 12-13).

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного головним державним виконавцем Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кашиною К.Ю. убачається, що станом на 28 лютого 2023 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за судовим наказом №501/3404/20, виданого 21 жовтня 2020 року Іллічівським міським судом Одеської області складає 26827,01 грн (а.с. 14-15).

Відповідач ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, працює двірником в ТОВ «Спецелеваторбуд» з графіком роботи неповна робоча неділя з 01 березня 2021 року по теперішній час (а.с. 36).

З 04 січня 2022 року по 05 квітня 2022 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному (а.с. 49-56).

Згідно довідки про доходи, виданої ТОВ «Спецелеваторбуд» від 15 червня 2022 №3/06-22 за період з 01 січня 2022 року по 31 травня 2022 року, тобто у період часу, який охоплював перебування відповідача на лікарняному та впродовж якого позивачка пред`явила судовий наказ до виконання, ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату у розмірі 6 334,53 грн (а.с. 47).

За період з 01 березня 2021 року по 31 січня 2022 року, ОСОБА_1 за місцем його роботи нараховано заробітну плату у розмірі 15 519,25 грн (а.с. 48).

Із довідки про доходи №881252 від 10 серпня 2021 року убачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Чорноморському об`єднаному управлінні ПФУ в Одеській області, і отримує пенсію по інвалідності, зокрема за період часу з 01 лютого 2021 року по 31 липня 2021 року отримав 13 100 грн (а.с. 46).

Відповідач ОСОБА_1 звертався до державного виконавця із заявою у якій порушував питання про здійснення розрахунку заборгованості на підставі зазначених вище документів (а.с. 45).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведено підстави її позову, належними доказами, що містяться у справі, а відповідач ОСОБА_1 заперечуючи проти позову ОСОБА_2 не надав належних і допустимих доказів, які б свідчили про звільнення його від обов`язку утримувати малолітніх дітей, і що заборгованість зі сплати аліментів утворилася з незалежних від нього причин.

Щодо таких висновків суду першої інстанції, апеляційний суд зауважує про таке.

Так, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття (ч.2 ст.141,ч.4 ст. 155, 180 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі N 661/905/19 (провадження N 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Як убачається з матеріалів справи, у період з дня набрання законної сили судовим наказом від 16 жовтня 2020 року у справі №501/3404/20, за яким присуджені аліменти, та до пред`явлення стягувачкою ОСОБА_2 виконавчого документа до примусового виконання (12 січня 2022 року), у останньої були відсутні претензії до відповідача ОСОБА_1 з приводу сплати ним аліментів на утримання малолітніх дітей сторін.

Окрім того, як встановлено судом, до моменту пред`явлення стягувачкою судового наказу до примусового виконання, а саме з 04 січня 2022 року до 05 квітня 2022 року включно ОСОБА_1 перебував на лікуванні, отже був тимчасово непрацездатним та у цей період часу йому не нараховувалася заробітна плата про що свідчать листки непрацездатності та довідка про його доходи.

Після виходу з лікарняного, ОСОБА_1 сплачувалася заборгованість за аліментами, що убачається з розрахунку цієї заборгованості у рамках виконавчого провадження станом на 31 травня 2022 року.

Матеріали справи не містять відомостей стосовно того, що позивачка з метою сплати відповідачем аліментів, залишила останньому номер рахунку чи б надала інші реквізити, за якими відповідач мав би можливість перераховувати грошові кошти на утримання їхніх малолітніх дітей.

Також відсутні відомості про те, що між сторонами було досягнуто домовленість іншого характеру щодо способу сплати відповідачем аліментів, зокрема, але не виключно, шляхом відкриття рахунку на ім`я доньок для акумулювання аліментів за увесь період після ухвалення судового наказу.

Позивачка після видачі судового наказу, впродовж тривалого часу не зверталася до виконавчої служби із заявою про виконання цього судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, а саме до 12 січня 2022 року.

Отже, з 16 жовтня 2020 року, тобто з дня видачі Іллічівським міським судом Одеської області судового наказу у справі N 501/3404/20 про стягнення з відповідача аліментів, і до вказаного часу, позивачка не вчиняла дій пов`язаних з примусовим виконанням цього судового рішення.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачка до 12 січня 2022 року зверталася до відповідача про необхідність виконання судового рішення у добровільному порядку, повідомивши його про способи перерахування коштів, її номер банківського рахунку, або інші можливі способи перерахування аліментних платежів.

З огляду на вказане, відсутні підстави для нарахування пені за прострочення сплати аліментних платежів за період з квітня 2021 року по 05 квітня 2022 року включно, оскільки не встановлено вини відповідача у виникненні заборгованості у цей період, та умислу останнього на ухилення від сплати заборгованості за аліментами на утримання малолітніх дітей.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів зауважує, що наданими відповідачем суду першої інстанції доказами, яким суд не надав належної оцінки спростовано презумпцію вини платника аліментів за вказаний вище період.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд наведеного вище не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Так, з розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, за період з квітня 2022 року по лютий 2023 року убачається, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 28 лютого 2023 року складає 26 827,01 грн.

Станом на 31 травня 2022 року, та на 28 лютого 2023 року відповідачем частково сплачені кошти на погашення заборгованості по аліментним платежам, зараховано державним виконавцем до платежів за квітень 2022 року у сумі 2031 грн, травень 2022 року у сумі 1150 грн, червень 2022 року у сумі 1150 грн, липень 2022 року у сумі 2150 грн, серпень 2022 року у сумі 1000 грн, вересень 2022 року у сумі 3300 грн, жовтень 2022 року у сумі 2150 грн, листопада 2022 року у сумі 3150 грн, грудень 2022 року у сумі 2150 грн, січень 2023 року у сумі 1150 грн, лютий 2023 року у сумі 2150 грн, таким чином загальний розмір платежів за вказаний період складає 21 531 грн.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Відтак, розрахунок суми пені за прострочення сплати аліментів по вказаним вище платежам за період з 06 квітня 2024 року по 28 лютого 2023 року включно, є таким: квітень 2022 року становить 16,56 грн (2100х24х1%); травень 2022 року становить 560,45 грн (2100х 55х1%); за червень 2022 року становить 1673,65 грн (2100х85х1%); липень 2022 року становить 2343,2 (2201 грн х 116х1%); за серпень 2022 року становить 4734,87 грн (2201 грн х 147 х 1%); за вересень 2022 року становить 3755,94 грн ( 2201 грн х 177 х 1%); за жовтень 2022 року становить 4519,84 грн ( 2201 грн х 208 х 1%); за листопада 2022 року становить 2913,12 грн (2201 грн х 238 х 1%); за грудень 2022 року становить 4375,285 грн ( 2552,50 грн х 269х 1%); за січень 2023 року становить 9087 грн (2552,50 грн х 300х 1%); за лютий 2023 року становить 11 255,32 грн (2552,50 грн х 328х 1%).

Отже з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня (неустойка) за несвоєчасно сплачені аліменти у сумі 11 255,32 грн.

У відповідності до приписів ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду потрібно змінити, зменшивши суму пені (неустойки) за несвоєчасно сплачені аліменти з 24 414,51 грн. до 11255,32 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зважаючи на наведені вище висновки апеляційного суду, про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , що становить 46% від загальної ціни позову, тому стягнутий з відповідача на користь держави судовий збір також підлягає зменшенню, з 1073,60 грн до 473,86 грн, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1610, 40 грн, які понесені скаржником за подання апеляційної скарги, за умови звільнення позивачки від сплати судового збору, підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у сумі 869,62 грн, виходячи з розрахунку 1610,4 грн -740,78 грн=869,62 грн.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2023 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 суму пені (неустойки) за несвоєчасно сплачені аліменти з 24 414,51 грн до 11 255,32 грн, та суму судового збору, що стягнутий з ОСОБА_1 на користь держави з 1073,60 грн до 473,86 грн.

Компенсувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору, за подання апеляційної скарги у сумі 869,62 грн, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: М.В. Назарова

Н.В. Стахова