КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 753/4364/23 Головуючий у 1 інстанції: Лужецька О.Р.

Провадження № 22-ц/824/1121/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

10 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст обставин справи

У березні 2023 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних.

Просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму трьох відсотків річних в розмірі 163 757,23 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» 1 821 306,71 грн заборгованості.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року залишено без змін.

Зазначає, що станом на день звернення до суду з позовом рішення суду не виконано. Оскільки не виконують зобов`язання встановлене рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року, позивач, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму 3 % річних в розмірі 163 757,23 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» суми 3 % річних у розмірі 109 277, 43 грн, судовий збір в сумі 1 342,00 грн з кожного.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення і ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачів на користь позивача суми 3 % річних у розмірі 106 359,85 грн.

Вважає рішення суду першої інстанції частково незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права та прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року (справа № 127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс16) невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Вважає, що розрахункова сума 3 % річних в рамках строку позовної давності і до введення воєнного стану (106 359,85 грн) є меншою, ніж стягнув Дарницький районний суд в оскаржуваному рішенні (109 277,43 грн).

Зазначає, що докази пропущення строку позовної давності АТ «Універсал Банк» є підставою для часткової відмови у позові, а тому, враховуючи неможливість заявити про застосування позовної давності в суді першої інстанції у зв`язку з неотриманням ухвали про відкриття провадження та судових повісток, ОСОБА_1 заявляє про застосування строку позовної давності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 26 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 009-2900/840-0399, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 175 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 12,75 % річних, строком до 10 жовтня 2037 року.

26 жовтня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №009-2900/840-0399, відповідно до якого остання прийняв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року № 009-2900/840-0399.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» 1 821 306,71 грн заборгованості за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року № 009-2900/840-0399 (а.с. 18-20)

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року залишено без змін (а. с. 21-22).

12 грудня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький О.Л. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 60871789 з примусового виконання виконавчого листа (дублікат) № 2-349/12, виданого 04 грудня 2019 року Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 1 821 306,71 грн (а.с.25)

02 грудня 2022 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький О.Л. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-349/12, виданого 16 січня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 1 821 306,71 грн. Залишок боргу за виконавчим документом становить 1 818 432,68 грн (а.с.30)

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі свої зобов`язання за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року належним чином не виконують, рішення суду залишається не виконаним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачі свої зобов`язання за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року належним чином не виконують, рішення суду залишається не виконаним.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14- 154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Відповідно до положень статей 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та три проценти річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року (справа №127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19).

Суд першої інстанції задовольняючи позов та стягуючи 3 % річних за період з 24 лютого 2020 року до 23 лютого 2023 року не взяв до уваги, що позов про стягнення 3 % річних було подано AT «Універсал Банк» 16 березня 2023 року (згідно штампу на позовній заяві).

Таким чином, право кредитора на стягнення 3 % річних обмежується останніми трьома роками до подачі позову, тобто з 16 березня 2020 року.

Згідно з поданим позивачем розрахунком 3 % річних, позивач нарахував відсотки з 24 лютого 2020 року, тобто, поза межами строку позовної давності.

Водночас, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність нарахування 3 % річних починаючи з 24 лютого 2022 року в період дії воєнного стану, зважаючи на пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України.

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі заявив про застосування строку позовної давності, мотивуючи свою заяву тим, що не брав участі у розгляді справи у суді першої інстанції та не отримував ухвалу про відкриття провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначений висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц.

Таким чином, враховуючи строк позовної давності, про який заявлено відповідачем у справі, апеляційний суд дійшов висновку про те, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних за період з 16 березня 2020 рокудо 23 лютого 2023 року у розмірі 106 359,85 грн.

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги.

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки; 2) права та обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Тобто сторонами в судовому процесі є суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх прав та інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Аналізуючи положення вказаної статті, можна зробити висновок, що завданням суду апеляційної інстанції є перевірка рішення місцевого суду лише в межах апеляційної скарги і відносно осіб, які подали таку скаргу.

У спорі з декількома відповідачами, роздільний розгляд вимог до яких є можливим, один з них може подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції тільки щодо вирішення тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів (крім випадку наявності повноважень на представництво їх інтересів). Інші відповідачі, у свою чергу, мають право як погодитися з рішенням місцевого суду, так і оскаржити цей судовий акт, однак в частині, що стосується вирішення питання про їхні права та (або) обов`язки.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у справі, яка переглядається, співучасть відповідачів за зустрічним позовом не була обов`язковою, оскільки питання про право одного з відповідачів можна було б вирішити самостійно, незалежно від прав і обов`язків іншого.

У разі, якщо одним з відповідачів подано апеляційну скаргу на рішення суду, яким вирішені самостійні вимоги щодо кожного з кількох відповідачів, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо частини вимог, які не були звернуті до заявника, - ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині свого судового рішення, а в його описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог переглядає судове рішення.

З огляду на викладене апеляційний судне досліджує докази та не може робити висновки щодо вимог, які були звернуті до особи, яка не подала апеляційної скарги, а саме щодо відповідача ОСОБА_2 ..

Оскільки судове рішення в частині стягнення 3 % річних з ОСОБА_2 не оскаржується, відповідач ОСОБА_2 заяву про застосування строку позовної давності не подавав, а тому з огляду на положення ст. 367 ЦПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перевірки апеляційного суду та не підлягає скасуванню в цій частині.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Підстав для виходу за межі вимог апеляційної скарги апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції в частині вимог до ОСОБА_1 підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

З огляду на ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, за наслідками судового розгляду позов до ОСОБА_1 задоволено частково, то судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року в частині вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариство «Універсал Банк» (, місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) 3 % річних у розмірі 106 359,85 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариство «Універсал Банк» (, місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції в сумі 2787,07 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко