КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 758/13957/20

номер провадження: 22-ц/824/58/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 серпня 2023 року у складі судді Рибалки Ю.В., у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1 , третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про застосування наслідків нікчемного правочину,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - Уповноважена особа ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Фідобанк») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про застосування наслідків нікчемного правочину.

Позов мотивований тим, що відповідно до рішення Національного банку України від 20 травня 2016 року №8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 травня 2016 року №783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товариству «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

За результатами перевірки ПАТ «Фідобанк» на предмет виявлення правочинів нікчемними, встановлено, що договір купівлі-продажу транспортного засобу від 16 травня 2016 року, згідно якого ПАТ «Фідобанк» продав, а відповідач ОСОБА_1 набув у власність транспортний засіб, а саме, автомобіль «Land Rover», модель «Range Rover», 2010 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , та сплатив за нього обумовлену договором ціну у розмірі 402 240 грн 00 коп., в тому числі ПДВ 67 040 грн 00 коп., є нікчемним згідно складеного комісією з перевірки правочинів протоколу за наказом №32 від 25 травня 2016 року, за ознаками, визначеними ч.9 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст.228 ЦК України, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку.

З урахуванням наведеного, Уповноважена особа ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Фідобанк» просила в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме, договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного 16 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк», визнати право власності на автомобіль марки «Land Rover», модель «Range Rover», 2010 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , за ПАТ «Фідобанк» та внести відповідні зміни щодо власника зазначеного транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28 серпня 2023 року у задоволенні позову Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Фідобанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано будь-яких доказів, що автомобіль «Land Rover», модель «Range Rover», 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , був відчужений банком відповідачу за ціною, яка відрізняється понад 20% від звичайних цін на подібне рухоме майно, а протокол засідання комісії з перевірки правочинів договорів за господарською діяльністю, призначеної наказом №32 від 25 травня 2016 року, не містить підтвердження будь-яких висновків про вартість такого майна.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Уповноважена особа ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Фідобанк» подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банком було здійснено відчуження активів банку, зокрема, основних засобів: нерухоме та рухоме майно. На виконання обов`язку ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноваженою особою фонду було проведено перевірку, призначеної наказом від 25 травня 2016 року №32, правочинів банку та було виявлено правочин, що має ознаки нікчемного на підставі п.3 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме, договір купівлі-продажу транспортного засобу («Land Rover», модель, «Range Rover» 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ), укладений 16 травня 2016 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 .

Вказує, що укладаючи договір, сторони завідомо передбачили низьку ціну купівлі-продажу транспортного засобу, не врахувавши основні аспекти його ціни на подібні автомобілі. Маючи тривалі фінансові проблеми із платоспроможністю, ПАТ «Фідобанк» потребувало докапіталізації на рівні 4,15 млрд грн (постанова НБУ від 14 січня 2016 року №8/БТ), проте ПАТ «Фідобанк» уклало спірний договір за завідомо заниженою ціною, що не призвело до отримання банком ліквідних коштів та підвищення фінансових показників (нормативів ліквідності) та стабілізації платоспроможності.

Зазначає, що договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений 16 травня 2016 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 , є нікчемним на підставі п.3 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому банк має право на відновлення права власності на автомобіль.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи повідомлені судом апеляційної інстанції про судове засідання, призначене на 11 квітня 2024 року на 11 год 15 хв. завчасно, в установленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Панченко О.В. отримав судову повістку про виклик до суду (призначеного на 11 квітня 2024 року) на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 02 квітня 2024 року, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб отримав судову повістку про виклик до суду (призначеного на 11 квітня 2024 року) на електронні адреси: ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 02 квітня 2024 року, що підтверджується звітом про направлення вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду. ПАТ «Фідобанк» отримало судову повістку про виклик до суду 02 квітня 2024 року, що підтверджується звітом про направлення вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку (пункт 1); день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи (пункт 2).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що учасники справи повідомлені судом апеляційної інстанції про розгляд справи належним чином.

Крім того, колегія суддів враховує те, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Панченком О.В. подано до суду апеляційної інстанції заяву, в якій він просить судове засідання призначене на 11 квітня 2024 року провести без участі відповідача та його представника.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 травня 2016 року між банком та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого банк зобов`язався передати у власність відповідача автомобіль «Land Rover», модель «Range Rover», 2010 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , ціна транспортного засобу становила 402 240 грн 00 коп., в тому числі ПДВ.

Відповідно до п.2.2 вказаного договору, згідно з висновком про вартість майна, складеного 01 березня 2016 року ТОВ «Київська оціночна компанія» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №737/15 від 15 вересня 2015 року та зі строком дії до 15 вересня 2018 року) ринкова вартість транспортного засобу становила 402 240 грн 00 коп.

Згідно акту приймання-передачі від 17 травня 2016 року банк передав, а відповідач прийняв обумовлений договором транспортний засіб.

У позові позивач не заперечує, що відповідач свої грошові зобов`язання за спірним договором виконав належним чином.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 18 липня 2016 року №142-рш, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №1265 від 19 липня 2016 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Фідобанк» Коваленко О.В.

На виконання ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо забезпечення перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «Фідобанк» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, позивачем було прийнято рішення здійснення в ПАТ «Фідобанк» перевірки на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на підставі положень п.4 ст.37, ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За результатами перевірки ознак нікчемності правочинів, що проводилися за наказом уповноваженої особи фонду на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» від 25 травня 2016 року №32 «Про організаційні заходи щодо перевірки договорів» здійснено перевірку договорів та встановлена нікчемність правочину зокрема, договору купівлі-продажу автомобіля «Land Rover», модель «Range Rover», 2010 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , укладеного 16 травня 2016 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 .

Такого висновку комісія дійшла з тих підстав, що укладення договору призвело до відчуження майна банку, яке відбулося протягом одного року до введення тимчасової адміністрації банку за ціною, яка відрізняється понад 20% від звичайних цін на подібне рухоме майно і, яке відбулось протягом одного року до введення тимчасової адміністрації.

Згідно з ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до законодавства за ступенем недійсності всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні), недійсність яких прямо передбачена законом, та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).

Нікчемний правочин є недійсним в момент його вчинення у зв`язку з прямою вказівкою правової норми, а тому судового рішення про визнання його недійсним не вимагається (quae contra ius fiunt debent utique pro infectis haberi - зроблене проти закону повинне вважатися нікчемним). Нікчемний правочин не підлягає виконанню, на нікчемність правочину мають право посилатися та вимагати в судовому порядку застосування наслідків його недійсності заінтересовані особи.

Нікчемний правочин є недійсним тільки у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, тому сторони не вправі вимагати одна від одної його виконання.

Правочин є нікчемним з моменту його вчинення незалежно від пред`явлення позову про визнання його недійсним і бажання сторін. Бажання сторін про визнання його дійсним до уваги не беруться, оскільки такий правочин суперечить нормам закону. Суд допускає визнання такого правочину дійсним лише у випадках, визначених законом. Наприклад, при недотриманні нотаріальної форми договору за умови його повного або часткового виконання, якщо одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ч.2 ст.220 ЦК України).

Нікчемний правочин не породжує правових наслідків, притаманних правочинам даного виду, а породжує лише правові наслідки, пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ст.216 ЦК України такими наслідками є поновлення сторін у їх початковому становищі (двостороння реституція) та відшкодування збитків або моральної шкоди, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження №12-304гс18) зазначила, що визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин недійсний у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, Уповноважена особа ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Фідобанк» зазначала, що договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений 16 травня 2016 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 , є нікчемним на підставі п.3 ч.3 ст.38 Закону України №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI), а тому банк має право на відновлення права власності на автомобіль.

Перевіряючи доводи заявника про неправильне застосування зазначених норм Закону № 4452-VI, колегія суддів ураховує таке.

Законом №4452-VI установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування за вкладами. Цим законом також регулюються відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ст.3 Закону №4452-VI Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Аналіз функцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 цього Закону, дає підстави для висновку, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб бере участь у правовідносинах між учасниками ринку фінансових послуг у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших фінансових установ рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.

Відповідно до ч.2 ст.38 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язана забезпечити збереження активів і документації банку, у тому числі шляхом перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з частиною третьою цієї статті правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону № 2121-ІІІ;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвели до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до ст.38 цього Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними, оскільки відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі ч.2 ст.215 ЦК України та ч.3 ст.38 Закону 4452-VI. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків, а є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Аналогічні правові висновки Великою Палатою Верховного Суду викладено у постановах: від 16 травня 2018 року у справі №910/24198/16 (провадження №12-15гс18), від 04 липня 2018 року у справі №819/353/16 (провадження №11-163апп18), від 05 грудня 2018 року у справі №826/23064/15 (провадження №11-1080апп18), від 27 лютого 2019 року у справі №826/8273/16 (провадження №11-775ас18), під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

З огляду на підстави та обґрунтування позовних вимог Уповноваженої особа ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Фідобанк», предметом оцінки повинна бути наявність передбачених ст.38 Закону №4452-VI ознак та підстав для кваліфікації спірного договору як нікчемного правочину, зазначених у позові, а також підстав для витребування майна на підставі ст.388 ЦК України (вибуття майна поза волею його власника та добросовісність набувача).

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Установивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що автомобіль «Land Rover», модель «Range Rover», 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , був відчужений банком відповідачу за ціною, яка відрізняється понад 20% від звичайних цін на подібне рухоме майно (п.3 ч.3 ст.38 Закону №4452-VI), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Фідобанк» про застосування наслідків нікчемного правочину.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що укладаючи договір, сторони завідомо передбачили низьку ціну купівлі-продажу транспортного засобу, не врахувавши основні аспекти його ціни на подібні автомобілі, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Інші доводи та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі також не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про ухвалення судом рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Датою постанови апеляційного суду є дата складення повного її тексту, оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи без проголошення скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частин) та в цьому випадку підлягають застосуванню положення другого речення ч.5 ст.268 ЦПК України, якою передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Фідобанк» залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 серпня 2023року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: