КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/4885/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Київ

Справа № 760/12733/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Гаврилюк Мариною Вадимівною , на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року, постановлену у складі судді Кушнір С.І.,

за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Гаврилюк Марини Вадимівни про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

встановив:

27 липня 2023 року боржник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про визнання виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вимог заяви посилалась на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.12.2021 року у справі №760/12733/21 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2023 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.12.2021 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 626 933,20 грн.

12.07.2023 року Солом`янським районним судом м. Києва видано та підписано суддею ОСОБА_4 виконавчий лист у справі №760/12733/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 626 933,20 грн. 13.07.2023 року за заявою ОСОБА_3 приватним виконавцем Іванютою І.М. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №760/12733/21, виданого 12.07.2023 року суддею ОСОБА_4

Представник ОСОБА_1 вважає, що виконавчий лист у справі №760/12733/21 слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки рішенням Вищої ради правосуддя №468/0/15-23 від 09.05.2023 року ОСОБА_4 звільнено з посади судді Солом`янського районного суду м. Києва. Отже, саме з 09.05.2023 року ОСОБА_4 припинив повноваження судді Солом`янського районного суду м. Києва.

Оскільки ОСОБА_4 , не маючи повноважень судді, видав 12.07.2023 року та підписав виконавчий лист по справі №760/12733/21, що суперечить нормам матеріального та процесуального права, є підстави для визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - Гаврилюк М.В. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким визнати виконавчий лист, виданий Солом`янським районним судом м. Києва від 12.07.2023 року по справі №760/12733/21 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішенням Вищої ради правосуддя від 09.05.2023 року № 468/0/15-23 ОСОБА_4 звільнено з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку. 10.05.2023 року наказом №14-ОС ОСОБА_4 відраховано із штату Солом`янського районного суду міста Києва. Отже, ОСОБА_4 , не маючи повноважень судді Солом`янського районного суду м. Києва підписує та видає виконавчий лист по справі №760/12733/21, що суперечить нормам матеріального та процесуального права, а також є підставою для визнання даного виконавчого листа від 12.07.2023 року по справі №760/12733/21 таким, що не підлягає виконанню.

Судом не враховано те, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Тобто, у разі підписання виконавчого листа головою суду/особою, що виконує його обов`язки повинні бути зазначені прізвище та ініціали голови суду/особи, що виконує його обов`язки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - Павлова Н.Є. , вважаючи доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Вказує, що заявником не доведено незаконності факту видачі виконавчого листа. Всі доводи заявниці зводяться до того, що на листі стоїть не підпис судді ОСОБА_4 , який справу розглядав. Вважає, що така позиція заявниці є очевидно недобросовісною та суперечить п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України та свідчить про небажання виконувати остаточне рішення суду, хоча це конституційний обов`язок боржниці в силу п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України.

Вважає, що заявник розтягує тривалість виконавчого провадження, що може призвести до продажу майна боржника з прилюдних торгів за ціною значно нижчою від ринкової, оскільки потенційні покупці будуть сприймати подібні судові процеси як реальний ризик подальших позовів, визнання електронних торгів недійсними, для прикладу. Тобто внаслідок такої недобросовісної поведінки боржниці ціна на її поки єдине нерухоме майно, таунхауз у Крюківщині, де прописані діти ОСОБА_6 , може падати. Такий ризик може значно утрудни стягнення реальних коштів з ОСОБА_1 .

Станом на поточну дату відсутні матеріальні підстави для визнання документу таким, що не підлягає виконанню, відсутні правові підстави для визнання документу таким, що не підлягають виконанню. Водночас наявні документальні підтвердження недобросовісності боржниці ОСОБА_1 , які спрямовані на уникнення виконання остаточного рішення суду.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.

Представник позивача Павлова Н.Є. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представників учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вказані представником боржника обставини не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки постанова Київського апеляційного суду від 24.05.2023 року у справі №760/12733/20 є чинною, не скасованою у передбачений цивільно-процесуальним законом спосіб; доказів її повного або часткового виконання суду не надано; помилок при його видачі не виявлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1 ст. 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч.3 ст. 431 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як зазначив Верховний Суд у постановах, прийнятих у справах даної категорії, зокрема, від 13 березня 2019 року у справі № 755/388/15-ц , від 19 вересня 2018 року № 755/7805/13ц , наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після його видачі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на таке пред`явлення.

У постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11 (провадження № 61-45337св18) Верховний Суд вказав, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у провадженні судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_4 перебувала цивільна справа №760/12733/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.12.2021 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість книжкового приладдя магазину (меблі, касовий вузол, технічне оснащення) на суму 171 575 грн.; вартість книжкової продукції (згідно інвентаризаційної відомості від 01.11.2017 року) на суму 215 560 грн.; вартість книжкової продукції магазину видавництва «Бренд Бук Паблішінг» (згідно інвентаризаційного опису від 01.01.2017 року) на суму 210 598,20 грн.; грошові кошти за інше майно (згідно інвентаризаційної відомості від 20.10.2017 року) на сумі 29 200 грн., а всього 626 933,20 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення компенсації за комунальні послуги відмовлено.

Таким чином, постанова Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року набрала законної сили 24.05.2023 року та підлягає виконанню.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

На виконання постанови Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року Солом`янським районним судом м. Києва 12 липня 2023 року видано виконавчий лист №760/12733/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість книжкового приладдя магазину (меблі, касовий вузол, технічне оснащення) на суму 171 575 грн.; вартість книжкової продукції (згідно інвентаризаційної відомості від 01.11.2017 року) на суму 215 560 грн.; вартість книжкової продукції магазину видавництва «Бренд Бук Паблішінг» (згідно інвентаризаційного опису від 01.01.2017 року) на суму 210 598,20 грн.; грошові кошти за інше майно (згідно інвентаризаційної відомості від 20.10.2017 року) на сумі 29 200 грн., а всього 626 933,20 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванюти І.М. від 13.07.2023 року відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №760/12733/21, виданого 12.07.2023 року.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню представник боржника послався на ту обставину, що виконавчий лист у справі №760/12733/20, виданий 12.07.2023 року Солом`янським районним судом м. Києва, підписаний суддею ОСОБА_4 який був неповноважним.

Згідно з ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Вимоги до виконавчого документа викладені у статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із ч.1 статті 4 цього Закону, у виконавчому документі зазначаються, зокрема, назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала, дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа, на який накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Згідно з п. 2 Розділу ХІХ «Звернення судових рішень до примусового виконання» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом ДСА України №814 від 20.08.2019 року, виконавчі документи (виконавчий лист, наказ, судовий наказ, постанова, ухвала), які виготовляються судом, мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Виконавчий лист (наказ) формується на підставі внесених даних в АСДС (п. 3 Розділу ХІХ «Звернення судових рішень до примусового виконання» Інструкції №814 від 20.08.2019 року)

Відповідно до п.4 Розділу ХІХ «Звернення судових рішень до примусового виконання» Інструкції №814 від 20.08.2019 року, з дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів усі виконавчі документи, на підставі яких відповідно до закону здійснюється примусове виконання судових рішень, підлягають обов`язковому внесенню до Єдиного державного реєстру виконавчих документів.

Оформлення і видача виконавчих документів здійснюються судом, який ухвалив відповідне рішення, в паперовій або електронній формі, в порядку визначеному процесуальним законодавством.

Звернення до виконання судового рішення та контроль за його виконанням покладається на суд, що розглянув справу як суд першої інстанції (п.5 Розділу ХІХ «Звернення судових рішень до примусового виконання» Інструкції №814 від 20.08.2019 року).

Відповідно до пп. 2.8.4 пункту 2.8. (надання інформації про стан розгляду судових справ) Положення про автоматизовану систему документообігу суду погодженого наказом ДСА України №45 від 02.04.2015 року та затвердженого рішенням Ради суддів України №5 від 02.04.2015 року, виконавчий документ формується в автоматизованій системі та видається (надсилається) відповідно до чинного законодавства в роздрукованому вигляді (шляхом роздрукування оригіналу відповідного електронного документа суду).

Відповідно до розділу ІІ цього Положення, автоматизована система забезпечує автоматизацію технологічних процесів обробки інформації в суді, в тому числі, виготовлення та видачу копій судових рішень та виконавчих документів на підставі даних, що містяться в автоматизованій системі, в тому числі надсилання засобами електронного зв`язку оригіналів електронних судових рішень.

Встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя №468/0/15-23 від 09.05.2023 року ОСОБА_4 звільнено з посади судді Солом`янського районного суду м. Києва.

12 липня 2023 року виконавчий лист у справі №760/12733/21 було сформовано та видано на підставі внесених даних в Автоматизовану систему документообігу суду, в якій вказується прізвище судді, який розглядав справу як суд першої інстанції (у даному випадку суддя ОСОБА_4).

У зв`язку з відсутністю головуючого судді, в даному випадку у зв`язку зі звільненням, виконавчий лист справі №760/12733/21 підписано головою суду/ особою, що виконує його обов`язки.

Враховуючи викладене, виконавчий лист справі №760/12733/21, який видано та оформлено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції №814 від 20.08.2019 року та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, відповідає вимогам до виконавчого документа, визначеним цим Законом, отже підлягає примусовому виконанню.

За таких обставин, встановивши, що рішення суду, яке є обов`язковим, на підставі якого судом обґрунтовано було видано виконавчий лист, суд дійшов вірного висновку про відсутність передбачених ст. 432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

За змістом статті 432 ЦПК України виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням

Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення збитків, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником ОСОБА_1 при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що нею було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого її обов`язок припинився, або її обов`язок, як боржниці, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України, або що виконавчий лист було видано помилково.

Отже, встановивши, що заявник ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України було її процесуальним обов`язком, з урахуванням наявності судового рішення, яке набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 підписав та видав виконавчий лист не маючи повноважень судді Солом`янського районного суду м. Києва, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до загальних правил оформлення виконавчих документів, виконавчі листи підписуються головуючим суддею, а за його відсутності - головою суду чи його заступниками.

При цьому в виконавчому листі зазначається прізвище головуючого судді, що розглядав справу як суд першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки не встановлено підстав, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України, за яких виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

За змістом ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу представник стягувача ОСОБА_3 - Павлова Н.Є. просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу адвоката, які позивач понесла у зв`язку з розглядом даної апеляційної скарги, у розмірі 2000 грн.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором про надання правничої допомоги № 0707/1 від 07 липня 2023 року клієнт ОСОБА_3 доручає, а Адвокатське об`єднання «Атторнейс» в особі керуючого партнера Павлової Н.Є., приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в частині стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 по справі № 760/12733/21 в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. ( а.с. 24, т.3).

Відповідно до наданої до відзиву на апеляційну скаргу копії акту надання послуг від 16 листопада 2023 року, підписаного ОСОБА_3 та адвокатом Павловою Н.Є., виконавцем були виконані наступні роботи ( послуги) : підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу адвоката Гаврилюк М.В. на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 05.09.2023 року у справі № 760/12733/21. Вартість робіт склала 2000 грн.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до службового чеку та опису вкладення у цінний лист від 17.11.2023 року, відзив на апеляційну скаргу та копію акту надання послуг від 16.11.2023 року було надіслано представником позивача Павловою Н.Є. на адресу відповідача ОСОБА_1 .

Заперечень щодо співмірності витрат за надання правничої допомоги - складання відзиву на апеляційну скаргу із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання такої роботи, від відповідача ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходило, а також не було вказано про наявність таких заперечень в судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене, оскільки представником позивача ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу документально підтверджені, витрати пов`язані із розглядом справи, заперечень від іншої сторони щодо співмірності таких витрат обсягу виконаної адвокатом роботи, її складності - не надходило, тому наявні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 2000 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Гаврилюк Мариною Вадимівною , - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 21 травня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.