КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Прокопенко С.В.,

за участю:

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Янчука А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Нікушиною Валерією Сергіївною, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви, заінтересована особа: ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в якій просила вжити наступні заходи забезпечення позову:

- накласти арешт на транспортний на засіб: 2010 року випуску HYUNDAI SANTA FE, VIN код НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 15.01.2022 року;

- накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м.;

- заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав згідно ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, що стосуються відчуження реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі, але не виключно: реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володінні та користування третім особам, передачі в іпотеку будь-якого іншого обстеження стосовно нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 65 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м.

При цьому, в обґрунтування заяви про забезпечення позову у запропонований в ній спосіб, заявник посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що відповідач може вчинити реєстраційні дії щодо нерухомого майна.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.03.2024 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с.20-22).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що невжиття заходів забезпечення позову щодо накладення арешту на вищенаведене майно, власником якого є ОСОБА_3 , може істотно ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у даній цивільній справі та негативно вплинути на реалізацію оспорених прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду. При цьому, зазначає, що закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ЦПК України (а.с.24-28).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 29.03.2024 відкрито апеляційне провадження, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду (а.с. 38-40).

Представник заявника у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Так, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положення ч. 3 ст. 150 ЦПК України закріплюють, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, Верховний Суд в ухвалі від 19.07.2018 у справі № 133/828/18, вказав, що заява про забезпечення позову має бути мотивована, а не містити лише шаблонний перепис диспозиції норми права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд дотримався указаних вище умов та, з огляду на відсутність будь-яких доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ухилення відповідача від майбутнього виконання судового рішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Також, слід зазначити, що, як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять актуальних доказів належності спірного майна на праві власності особі, як то фізичній чи юридичній особі станом на дату подання відповідної заяви до суду, що, у разі задоволення заяви, може призвести до порушення прав третіх осіб.

При цьому, під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_2 пред`явлено позов до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в якому заявлено вимоги про визнання за позивачем права власності на частку у квартирі, яка належить відповідачу, а також стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за автомобіль. З наданої представником позивача відповіді Головного сервісного центру МВС вбачається, що автомобіль відчужено і він належить третій особі. З копії договору купівлі-продажу квартири вбачається, що вона була придбана сторонами у рівних частках, тобто наразі позивач і відповідач є власниками по частці спірної квартири.

Відтак, враховуючи зміст заяви про забезпечення позову, надані докази на її обґрунтування та фактичні обставини справи, у суду першої інстанції на час вирішення заяви були відсутні належні процесуальні підстави для висновку, що невжиття обраних заявником заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду та, як наслідок, ухвалення судового рішення про задоволення заяви.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені позивачем судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Нікушиною Валерією Сергіївною, - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви, заінтересована особа: ОСОБА_3 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 03 травня 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова