КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/2939/21 Головуючий у 1 інстанції: Твердохліб Ю.О.
провадження №22-ц/824/2133/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року позивач - ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за спожиту за договором №400460475 електричну енергію у розмірі 26 876,26 грн та судові витрати у розмірі 2 270 грн.

В обґрунтування вимог зазначав, що між ОСОБА_1 та ТОВ «КИЇВСЬКЕ ОБЛАСНЕ ЕК» укладено публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №400460475 від 01.01.2019 року, шляхом приєднання до умов публічного договору про постачання елекричної енергії постачальником універсальних послуг. Об`єкт постачання елекричної енергії - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується заявою відповідача від 10.06.2019 року про укладення договору реструктуризації заборгованості.

Вказував, що приєднавшись до договору відповідач взяв на себе договірні зобов`язання, зокрема здійснювати оплату вартості електричної енергії. Проте, станом на момент звернення до суду у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за період січень- 2019- січень 2021 року на загальну суму 75 202 грн за спожиту енергію.

Тому, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, були порушенні законні права та інтереси позивача. 10.06.2020 року відповідач звернувся до позивача із заявою про реструктизацію заборгованості.

12.06.2020 року між заявником та боржником укладено договір про реструктизацію заборгованості в розмірі 98 738,44 грн, однак, не зважаючи на це, боржником не здійснюється повна та своєчасна оплата вартості спожитої електричної енергії, у зв`язку з чим просив позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» заборгованість за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 400460475 від 01 січня 2019 року у розмірі 26 876 гривень 26 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

В обґрунтування скарги вказує, що ніколи не заперечував наявність заборгованості, а суперечка з позивачем йшла лише щодо розміру цієї заборгованості, яку слід рахувати від 01.01.2019 року, коли позивач став надавачем послуг постачання електроенергії, а для цього слід точно встановити показники лічильника на цей день, саме це є ключовим моментом суперечки.

Вказує, що поки тривала суперечка, він поступово, в міру можливостей, сплачував заборгованість, однак із зазначеним рішенням суду не погоджується.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зазначає, що судом першої інстанції було вірно встановлено обставини справи.

Також зазначає, що відповідач, щомісячно споживаючи електричну енергію та маючи обов?язок її оплачувати, не звертався до позивача з будь-якими заявами чи листами з приводу незгоди щодо обсягів спожитих послуг, а тому у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодавства України дані щодо обсягів, спожитих відповідачем послуг вважаються безумовно погодженими останнім.

До того ж правомірність визначення обсягів спожитої електричної енергії та відповідних нарахувань встановлена у судовій справі № 369/7693/20.

Натомість відповідач, який підписав заяву на укладення договору реструктуризації та договір реструктуризації на суму 98 738,44 грн, що наявний в матеріалах справи, погодивши таким чином вартість та кількість спожитих послуг з постачання електричної енергії зі своєї сторони не надав жодного належного та допустимого доказу, що підтверджує споживання електричної енергії в іншому обсязі, ніж заявлено позивачем, а подання апеляційної скарги у справі №759/2939/21 є не оскарження судового рішення, а виключно затягування судового розгляду даної справи. Крім того, в суді першої інстанції відповідач навіть не порушував питання незаконності визначення обсягів та нарахувань.

До того ж, звертає увагу суду, що відповідач систематично не виконує свої зобов?язання з оплати спожитих житлово-комунальних послуг з постачання електричної енергії та не оплачує спожиту електричну енергію, а загальний розмір заборгованості відповідача становить 55 081,08 грн, що підтверджується актом звіряння розрахунків, що додається.

Так як матеріалами справи та судовою справою підтверджено обсяги спожитої електричної енергії та відповідачем не надано документів, які б спростовували обсяги електричної енергії, заявлені у справі №759/2939/2 та підтверджені підписаним відповідачем актом звірки, дані є безумовно погодженим сторонами та підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, відсутності заборгованості за отримані послуги чи існування її в меншому розмірі, ніж заявлено позивачем та/або доказів ненадання відповідних послуг.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що постановою НКРЕКП від 14.06.2018 року №429 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Згідно договору про постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги розміщено на офіційному веб-сайті ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» за посиланням http://koec.com.ua/page?root=18&id=19 на підтвердження чого суду надано друкований примірник договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Так, враховуючи зазначені вище вимоги, Договір укладений на умовах, які розроблені електропостачальником та опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК», без викладення в паперовій формі. Факт укладення Договору підтверджується діями відповідача, які спрямовані на виконання його умов, зокрема, споживанням електричної енергії та часткової оплати виставлених рахунків. Заяв від ОСОБА_1 до ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» щодо надання письмового примірника Договору не надходило.

12.06.2020 року між ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» та ОСОБА_1 укладено договір про реструктизацію заборгованості в розмірі 98 738,44 грн та погоджено графік погошення заборгованості.

Відносини, пов`язані з розподілом, купівлею-продажем та постачанням електричної енергії споживачам регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 року.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312 (далі - ПРРЕЕ).

Встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, публікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунку, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги.

Пунктом 1.2.15 ПРРЕЕ встановлено, що укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого з договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів передбачених цими Правилами.

Абзацом п`ятим пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Вищевказаний договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору. Умови цього договору є однаковими для всіх споживачів.

Так, згідно із пунктом 2.1. договору, - постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни (п. 5.7. Договору).

Відповідно до пункту 5.8 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно з пунктом 6.2. договору споживач зобов`язується, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

За ч.3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до ч.1 статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з підпунктом 2 пункту 5.5.5. ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

За статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до частини першої статі 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Взяті на себе зобов`язання щодо постачання (продажу) електричної енергії позивач виконує у повному обсязі. Разом з тим, відповідач, всупереч пункту 1 частини третьої статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункту 5.5.5. ПРРЕЕ, а також умовам укладеного між сторонами договору не здійснює оплату за використану електричну енергію та не погашає заборгованість.

За розрахунками позивача заборгованість відповідача за спожиту електроенергію становить 26 876,26 грн.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, відсутності заборгованості за отримані послуги чи існування її в меншому розмірі, ніж заявлено позивачем та/або доказів ненадання відповідних послуг.

Крім того, як вбачається з досліджених доказів, умови договору споживачем належним чином не виконані, в передбачені строки оплата за користування послугами не здійснювалась, заборгованість не сплачена, тому суд вірно вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягали до задоволення.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року у справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: