У Х В А Л А

Справа №377/323/24

Провадження №2-н/377/29/24

09 травня 2024 року суддя Славутицького міського суду Київської області Теремецька Н.Ф., розглянувши заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Стельникович Сергій Анатолійович, про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, -

У С Т А Н О В И Л А:

23 квітня 2024 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Стельникович Сергій Анатолійович, в якій заявник просить, посилаючись на статті 180-183 СК України, статті 4,5,160-164,167 ЦПК України, видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі даної заяви і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6500 гривень.

25 квітня 2024 року суд відповідно до частини 5 статті 165 ЦПК України звернувся до Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання боржника.

Як вбачається з інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/755, яка надійшла на адресу суду 09 травня 2024 року, боржник ОСОБА_2 зареєстрований за адресою, вказаної в заяві про видачу судового наказу.

Проте, у видачі судового наказу в частині вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити з наступних підстав.

Частиною першою статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України).

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. При цьому у наказному провадженні можуть існувати лише безспірні вимоги заявника - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 168 ЦПК України у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина друга статті 137 ЦПК України).

На відмінну від витрат по сплаті судового збору, розмір якого визначається Законом України «Про судовий збір», розмір витрат на професійну правничу допомогу не є фіксованим, а питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідно до положень статті 137 ЦПК України вирішується з урахуванням умов договору про надання правничої допомоги, а також заперечень іншої сторони щодо наявності підстав та розміру таких витрат. Згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відтак, при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має забезпечити реалізацію сторонами дотримання принципу змагальності.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник (частина друга статті 42 ЦПК України).

Розділ II ЦПК України, яким урегульовано порядок розгляду справ в порядку наказного провадження, не містить положень, які б передбачали можливість розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин третьої, восьмої статті 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин першої та другої статті 141 ЦПК України і положень статті 137 ЦПК України.

Відповідно до статті 167 ЦПК України розгляд заяв про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника та боржника, що позбавляє останнього можливості подати заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу або клопотання про зменшення таких втрат.

З огляду на викладене, відшкодування витрат на професійну правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження з урахуванням особливостей розгляду цих справ, такі судові витрати не відшкодовуються.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18, про те, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження.

За змістом частини третьої статті 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Отже, вказана норма передбачає можливість відмовити у видачі судового наказу лише в частині вимог.

Виходячи з викладеного, у видачі судового наказу в частині вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись, статтями 164-166 ЦПК України, -

У Х В АЛ И Л А :

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Стельникович Сергій Анатолійович, про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в частині вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена і підписана 09 травня 2024 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька