Справа 688/204/24
№ 2/688/309/24
Ухвала

про повернення зустрічної позовної заяви

08 травня 2024 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Березюк Н.П.,

за участі секретаря судового засідання - Кулеші Л.М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань в м. Шепетівці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Головного управління Держгеокадастру про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування державної реєстрації земельних ділянок,

встановив:

11 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2006 року їй належить частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 . Інша частина вказаного житлового будинку з надвірними будівлями належить відповідачу ОСОБА_4 . З 2007 року сторони спільно користувалися житловим будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою, без виділу часток в натурі. Між ними сформувався певний порядок користування житловим будинком та надвірними спорудами, а земельною ділянкою користувалися спільно, що влаштовувало обох співвласників. В листопаді 2023 року відповідач ОСОБА_4 всупереч встановленому порядку користування земельною ділянкою, виокремив частину земельної ділянки, встановив огорожу в межах, які не відповідають фактичному користуванню сторін та повідомив їй, що земельна ділянка розділена на дві окремі земельні ділянки з різними кадастровими номерами. Із відповіді на адвокатський запит до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, їй стало відомо, що у 2007 році виготовлялася технічна документація щодо складання документів, які посвідчують право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на земельні ділянки та, відповідно, видано державні акти. Зазначає, що оспорювані державні акти порушують її права та інтереси, оскільки земельні ділянки сформовано таким чином, що вона позбавлена можливості повноцінно користуватися частиною будинковолодіння та відповідною земельною ділянкою для обслуговування даної частини будинку. Вказуючи на те, що не замовляла технічної документації із землеустрою, а підписи, які містяться у відповідній заяві та книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, їй не належать, просила позов задовольнити.

12 січня 2024 року суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача та постановив ухвалу, якою відкрив загальне провадження та призначив підготовче засідання на 12 лютого 2024 року.

09 лютого 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, у якому управління позову не визнало, посилаючись на те, що не порушувало прав позивачки. Зазначило, що станом на час виникнення правовідносин, такі відносини регулювалися Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель (наказ ДКУ по земельних ресурсах №174 від 02.07.2003, далі Порядок) Відомості про спірні земельні ділянки внесені регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру до Державного реєстру земель та перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, тобто управління безпосередньо не вносило відомості про вказані земельні ділянки. Зазначає, що адміністратором державного реєстру земель був Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах. Реєстраторами державного реєстру земель є структурні підрозділи Центру ДЗК, вони мають доступ та вносять відомості до бази даних АС ДЗК, ведуть поземельну книгу, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди, а також ведуть книгу реєстрації. До вступу 01.01.2013 року в дію Закону України «Про державний земельний кадастр» обов`язок ведення Державного реєстру земель покладався виключно на ДП «Центр державного земельного кадастру» та його територіальні органи. Головне управління Держгеокадастру та його структурні підрозділи не здійснювали діяльності, спрямованої на порушення прав позивачки, тому вимога про покладення судових витрат на Головне управління не підлягає задоволенню.

За клопотанням представника відповідача - адвоката Янцеловського М.Ф. підготовче засідання відкладалося на 22 лютого 2024 року.

15 лютого 2024 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності та поділ майна в натурі.

В підготовчому засіданні 22 лютого 2024 року представник позивача адвокат Підопригора Р.Б. подав клопотання про витребування доказів.

Підготовче засідання відкладалося на 07 березня 2024 року за клопотанням сторони позивача для підготовки позиції щодо зустрічного позову, на 26 березня 2024 року за клопотанням представника відповідача, у зв`язку з перебуванням відповідача за межами України та не можливістю з`явитися до суду, на 29 квітня 2024 року у зв`язку із знеструмленням електромережі суду (акт №3 від 27.03.2024), на 07 травня 2024 року за клопотанням представника позивача для підготовки клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

07 травня 2024 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 08 травня 2024 року за клопотанням сторони позивача для надання додаткових вільних зразків підпису позивачки.

В підготовчому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, заперечили проти об`єднання зустрічного позову з первісним, вважають, що такий позов є передчасним, оскільки без вирішення питання щодо законності видачі державних актів на земельні ділянки, не можливо буде провести експертизу для визначення варіантів розподілу нерухомого майна, яке розташоване на даних земельних ділянках. Подали письмове клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Представник відповідача позов не визнав, просив прийняти зустрічний позов до спільного розгляду, не заперечив проти призначення почеркознавчої експертизи, зауважив про доцільність поставлення питання щодо виконання підпису позивачкою також і в технічній документації.

Вирішуючи питання прийняття зустрічного позову для спільного розгляду із первісним, суд зазначає про наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, недоцільно об`єднувати в одне провадження вимоги, сумісний розгляд яких ускладнює вирішення справи та призводить до затягування судового процесу.

Суд зауважує, що первісний і зустрічний позов виникли із цивільних правовідносин, які регулюються нормами цивільного законодавства, однак їх спільний розгляд визнає недоцільним, оскільки вимоги за позовами мають різний предмет доказування, а задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Нормами ч. 3 ст. 194 ЦПК України передбачено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Враховуючи вищевикладене, те що прийняття зустрічного позову буде лише сприяти затягуванню розгляду справи, вимоги за зустрічним позовом є самостійними, вирішення питання про прийняття у провадження зустрічного позову є правом суду, суд дійшов висновку, щозустрічна позовна заява не може бути прийнята до розгляду з первісним позовом.

Суд зазначає, що право відповідача ОСОБА_4 на захист його інтересів не буде порушено, оскільки відповідно до положень ст.4 ЦПК України йому належить процесуальне право на звернення до суду з позовом в загальному порядку згідно положень ст.ст.175-177 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. ст.ст.193, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити в прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності та поділ майна в натурі та повернути її представнику відповідача ОСОБА_4 адвокату Янцеловському М.Ф.

Роз`яснити стороні відповідача процесуальне право на звернення до суду в загальному порядку згідно положень ст.ст.175-177 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя: Неоніла БЕРЕЗЮК