У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І. О.,

за участі секретаря судових засідань Петришина Н.А.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.08.2023 позовна заява була прийнята до розгляду та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

29.11.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява від відповідачки про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

20.12.2023 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду постановлено перейти до розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

В судому засіданні представник позивача заперечувала щодо прийняття до розгляду зустрічного позову.

В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що позовна зустрічна вимога за зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , 2013 р.н. та ОСОБА_6 , 2015 р.н., не взаємопов`язана з первісним позовом про розірвання шлюбу між сторонами, а тому їх спільний розгляд не є доцільним, такі позовні вимоги можуть бути розглянуті окремо незалежно одна від іншої, оскільки задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Також зазначила, що позивачкою за зустрічним позовом не обґрунтовано наявність спору між батьками з приводу визначення місця проживання дітей.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заявлену зустрічну позовну заяву, просив прийняти зустрічний позов до спільного розгляду із первісним позовом, оскільки ці позови взаємопов`язані, виникають з одних правовідносин і спільний їх розгляд є доцільним.

Вирішуючи питання про прийняття зустрічного позову, суд, заслухавши заперечення представниці позивача, доводи представника відповідачки, оглянувши матеріали справи та дослідивши зміст зустрічної позовної заяви, приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право, в тому числі, подавати заяви та клопотання.

Пунктом 3 ч.2 ст.49 ЦПК України встановлено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (ч.2 ст.193 ЦПК України).

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом (ч.3 ст.193 ЦПК України).

Так, при відкритті провадження у справі в ухвалі від 23.08.2023 року судом роз`яснено ОСОБА_4 право, у відповідності до ч.1 ст.193 ЦПК України, у строк для подання відзиву пред`явити зустрічний позов.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (ч.3 ст.194 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі №522/9011/19 (провадження №61-6642св21) зазначено, що «згідно з частиною другою статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним. При цьому вищевказаною нормою процесуального закону визначено дві альтернативні ознаки зустрічного позову: або взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів, що зумовлює їх спільний розгляд, зокрема, коли обидва позови виникають з одних правовідносин; або їх взаємовиключність, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічний позов, який прийнятий судом для спільного провадження з первісним позовом, повинен знайти вирішення у виді загального рішення, яке має містити відповідь на обидві заявлені вимоги (як позивача, так і відповідача). Задоволення зустрічного позову спричиняє відмову в задоволенні первісного позову, однак не виключає можливості як задоволення обох вимог, так і однієї повністю, а іншої частково...».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2023 року в справі №459/1490/21 (провадження №61-12807 св 22) вказано, що: «відповідно до частин першої, другої та третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним. Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №200/22329/14-ц (провадження №14-483/цс-19).

Ураховуючи викладене, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково».

У справі, що розглядається: позивач за первісним позовом просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, а позивачка за зустрічним позовом просить про визначення місця проживання малолітніх дітей з нею та стягнення аліментів на них, що не виключає можливості задоволення позовних вимог за первісним позовом.

При цьому, судом встановлено, що позови містять різний зміст вимог, обставин, які підлягають доказуванню, а задоволення первісного позову не може ні повністю, ні частково виключити задоволення зустрічного позову.

Крім того, спільний розгляд позовної заяви про розірвання шлюбу та зустрічної позовної заяви про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів може ускладнити вирішення справи, що порушить конституційне право позивача на розірвання шлюбу, оскільки перебування в шлюбі ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

До того ж, ускладнення вирішення справи при прийнятті зустрічного позову може бути викликане необхідністю залучення до участі у справі органів, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб та подавати висновки з приводу вирішення спору про місце проживання дитини, зокрема, відповідного органу опіки та піклування, що займе тривалий час та унеможливить вирішення позивачем питання про розірвання шлюбу з відповідачем.

Також, зі змісту основного позову не вбачається наявності спору між сторонами про визначення місця проживання дітей.

До того ж, суд зауважує, що із зустрічного позову не вбачається зазначення доказів, які б підтверджували наявність спору між сторонами про визначення місця проживання їх малолітніх дітей з матір`ю.

За таких обставин, суд вважає, що зустрічний позов підлягає поверненню ОСОБА_4 .

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_4 , що вона не позбавлена права та можливості звернутися до суду з позовом до ОСОБА_3 у позовному провадженні з цим позовом у порядку, встановленому ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13, 43, 49, 193, 194, 258, 260 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити в прийняті зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Зустрічну позовну заяву повернути ОСОБА_4 та роз`яснити право звернутися до суду з цими позовними вимогами в загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 09.05.2024.

Суддя І.О. Шепетко