КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/4865/22 Головуючий у 1 інстанції: Якусик О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Захарової Ольги Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі № 753/4865/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна про визнання недійсним договору і довіреності,-

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :90:224:0020, площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складений від імені ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталією Миколаївною 15 червня 2020 року за реєстровим №1413.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.10.2021 року йому стало відомо, що за ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М., від 15.06.2020 за №1413 було зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :90:224:0020, площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак позивач не дарував вказану земельну ділянку. Окрім того, позивач зазначає, що на вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок, який належить позивачу на праві власності від 1988 року та новозбудований житловий будинок.

Ухвалою від 10 липня 2023 року суд прийняв заяву позивача про зміну предмету позову, у зв`язку з чим розгляд справи ухвалив продовжувати відповідно до позовних вимог, викладених у вказаній заяві, а саме:

-визнати недійсною довіреність від 05.06.2020, номер в реєстрі нотаріальних дій: 1102, 1103, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем та складену від імені ОСОБА_2 на уповноваження ОСОБА_3 бути представником ОСОБА_2 з питань розпорядження та дарування належної йому земельної ділянки № НОМЕР_1 з кадастровим номером 800000000:90:224:0020, за адресою: АДРЕСА_1 та/або (в разі наявності) розташованого на ній житлового будинку АДРЕСА_1 з правом підписання договорів дарування на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :90:224:0020, площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складений від імені ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталією Миколаївною 15 червня 2020 року за реєстровим №1413;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 800000000:90:224:0020, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, здійснену рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталією Миколаївною про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52660082 від 15.06.2020;

- припинити право власності ОСОБА_1 на житловий будинок загальною площею 231,9 кв.м., житловою площею 80,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 61174769 від 27.10.2021;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок загальною площею 231,9 кв.м., житловою площею 80,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, здійснену рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлією Володимирівною про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 61174769 від 27.10.2021. Підготовче засідання відклав на 05 вересня 2023 року та витребував у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлії Володимирівни (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 119, прим. 17) копію реєстраційної справи відносно об`єкту нерухомості: житлового будинку загальною площею 231,9 кв.м., житловою площею 80,7 кв. АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 61174769 від 27.10.2021 та заяву про зміну предмету позову.

11 березня 2024 року ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, загальною площею 231,9 кв.м., житловою площею 80,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :90:224:0020, площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі №753/4865/22 задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 231,9 кв.м., житловою площею 80,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :90:224:0020, площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі адвоката Захарової О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовує тим, що в ухвалі ОСОБА_5 не зазначена як відповідач по справі з її процесуальними правами та обов`язками.

Звертаючись до суду з позовом в 2022році ОСОБА_2 не перевірив інформацію щодо права власності на земельну ділянку, та житловий будинок, який оскаржується, що було законно набуте у 2021 році.

Таким чином апелянт вказує, що ухвала суду першої інстанції порушує майнові права ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та є власником земельної ділянки та будинку, на який накладено арешт ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2024 року, та яка долучена до розгляду справи в якості сторони. Право приватної власності у ОСОБА_5 виникло на підставі договору дарування, що не було оскаржено.

Зазначає, що під час винесення ухвали Дарницького районного суду м. Києва по справі №753/4865/22 порушено ст.321 ЦК України щодо непорушності права власності, а також не наведено переконливих доводів та не надано належних і допустимих доказів необхідності накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник довів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у справі у разі відчуження відповідачем спірного майна, ускладнення захисту прав та інтересів заявника без вжиття таких заходів, та про обґрунтованість доводів заявника про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може зробити неможливим чи ускладнити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходів забезпечення позову.

Згідно із частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускаються як до пред`явлення позову, так і на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18.

Судом встановлено, що позивач оскаржує договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :90:224:0020, площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений від імені ОСОБА_2 його представником ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. 15 червня 2020 року за реєстровим №1413.

Як зазначав позивач у поданій заяві, з реєстраційної справи №000 щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що 1/2 спірного будинку та 1/2 частини спірної земельної ділянки відповідно до договору дарування від 02 листопада 2021 року була подарована ОСОБА_1 . ОСОБА_5 .

Позивач вказував, що у випадку задоволення позову в порядку застосування правових наслідків недійсності правочину він вимушений буде звертатися до суду з позовними вимогами про визнання недійсними вказаних договорів дарування 1/2 житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки.

Враховуючи, що відповідачі мають можливість на власний розсуд розпоряджатися спірним нерухомим майном, позивач змушений буде в подальшому оспорювати дійсність таких правочинів. Можливість відчужити спірне нерухоме майно призведене до неможливості виконання рішення суду у разі його ухвалення на користь позивача та стане підставою для виникнення інших спорів щодо цього майна, необхідності залучення до участі у справі інших осіб тощо.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вірно вважав, що через ризик можливого подальшого відчуження спірного нерухомого майна на користь третіх осіб, або його обтяження іншим чином, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову та може призвести до того, що позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Те, що особа ще не вчинила дії, які могли би підтвердити намір відчужити це майно, не спростовує того, що у відповідача як власника наявна можливість вільно розпорядитись спірним нерухомим майно, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Зокрема, таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17.

З наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову у даній справі є взаємопов`язаним зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

При цьому, накладення арешту на майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача, який безперешкодно матиме можливість користуватися майном, натомість слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Так, враховуючи, що позивачем пред`явлено позов про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та припинення права власності, ймовірне рішення про задоволення позову може мати наслідком зміну власника такого майна, тому суд вірно вважав, що заявник довів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у справі у разі відчуження відповідачем спірного майна, ускладнення захисту прав та інтересів заявника без вжиття таких заходів, та про обґрунтованість доводів заявника про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може зробити неможливим чи ускладнити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши відповідно до вимог статті 89 ЦПК України обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням вказаних вище критеріїв, суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Також, дослідивши матеріали заяви, суд дійшов вірного висновку про відсутність на цій стадії розгляду справи підстав для застосування зустрічного забезпечення позову, з огляду на відсутність відомостей щодо можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги Захарової О.М. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Захарової Ольги Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: