Справа № 471/693/23
Провадження №2/471/22/24
Номер рядка звіту 59
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2024 р.

Братський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Холоденко І.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу № 471/693/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Братська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області про визнання заповіту нікчемним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Братська селищна рада Вознесенського району миколаївської області про визнання заповіту нікчемним.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 . Він, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері. Однак, з`ясувалося, що за життя, а саме 23.10.2020 року, ОСОБА_6 склала заповіт, яким усе своє майно заповідала своєму онукові, відповідачу по справі- ОСОБА_4 . Позивач вважає, що заповіт від 23.10.2020 року є нікчемним, оскільки він посвідчений не уповноваженою особою, а саме секретарем сільської ради, замість секретаря виконавчого комітету сільської ради. Також заповіт не містить особистого підпису заповідача, замість якого прописом написано прізвище « ОСОБА_7 ». Окрім цього, посвідчуваний напис не містить відомостей про час (година, хвилина) його власноручного підписання заповідачем. Таким чином, з огляду на приписи ст..ст. 203, 1257 ЦК України вказаний заповіт є нікчемним.

Під час судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача - ОСОБА_4 , адвокат Козиревич О.С. вважала, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, волевиявлення заповідача було саме на те, щоб після її смерті майно перейшло у власність її онука. Заповіт посвідчено уповноваженою на те особою, доказів того, що заповіт не підписано заповідачем суду не надано.

Ухвалою суду від 26.07.2023 року до участі у справі було залучено відповідача ОСОБА_5 , яка у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 (арк..с. 9).

За життя ОСОБА_6 , 23.10.2020 року склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Кривопустоської сільської ради Братського району Миколаївської області, яким все рухоме та нерухому майно, яке належала її за життя, заповідала своєму онукові ОСОБА_4 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 39 (арк..с. 8).

Після смерті ОСОБА_6 була заведена спадкова справа за № 1/2023. Спадщину прийняли: спадкоємець за заповітами від 20.10.2014 року та ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_5 . Обсяг заявленого спадкового майна: земельна ділянка, площею 8,96 га та 1/4 земельної ділянки, площею 9,4921 га; спадкоємець за заповітом від 10.09.2012 року онук ОСОБА_4 . Обсяг заявленого майна-все майно; спадкоємець за ст.. 1261 ЦК України-син ОСОБА_3 . Обсяг заявленого майна-все майно (арк..с. 44).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 ЦК України).

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (частина третя статті 1247 ЦК України).

Стаття 1251 ЦК України, встановлює, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до пп. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану.

Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України).

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (частина перша статті 1257 ЦК України).

Нормами Книги шостої ЦК України визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення. Порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, її статтях 1247-1249, 1253 (пункти 60, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20)).

Відповідно до п. 1.2. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування - нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем (розділ ІІІ, п. 1.4 Порядку).

За вимогами частини четвертої статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

У справі, що розглядається судом встановлено, що заповіт від 23.10.2020 року посвідчено секретарем виконавчого комітету Кривопустоської ради Братського району Миколаївської області на яку, рішенням № 3 від 29.10.2015 року Кривопустоської сільської ради було покладено обов`язки на вчинення нотаріальних дій (арк..с. 133).

Рішенням № 5 від 17.11.2015 року Кривопустоської сільської ради секретарю сільської ради ОСОБА_8 було доручено здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету сільської ради (арк..с. 229).

В заповіті вказано час та дату його посвідчення (9.30 година 23 жовтня 2020 року); підписано особисто заповідачем, заповіт зареєстровано в реєстрі за № 39, сплачено державне мито, що в повній мірі відповідає вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій та приписам норм ЦК України.

Відтак, заповіт складений та посвідчений 23.10.2020 року відповідає вимогам ст.. 1247 ЦК України, підстав для встановлення його нікчемності немає.

Доводи представника позивача про те, що у заповіті відсутній особистий підпис заповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Почеркознавча експертиза - комплекс заходів, що спрямовані на встановлення приналежності почерку рукопису й підпису конкретній людини, застосовується для визначення справжності підпису або виявлення фальсифікації документа.

Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для встановлення справжності підпису заповідача ОСОБА_6 у заповіті від 23.10.2020 року суду не заявлялося.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено своїх позовних вимог належними доказами, а отже суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Братська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області про визнання заповіту нікчемним- відмовити.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 , місце проживання: с. Крива Пустош, Вознесенський район Миколаївська область.

Третя особа: Братська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області, місцезнаходження: вул. Миру,131, смт. Братське Вознесенський район Миколаївська область.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 01.05.2024 року.

СуддяІ.Б. Гукова