14 травня 2024 року м. Мукачево Справа №303/3280/24
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді Кость В.В.
секретар судового засідання Чухайло К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу
за позовом: (1) ОСОБА_1 ;
(2) ОСОБА_2 ;
(3) ОСОБА_3 ;
(4) ОСОБА_4 від імені яких діє ОСОБА_5
до відповідача ОСОБА_6
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:
(1) Мукачівська міська рада;
(2) Товариство з обмеженою відповідальністю «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «НАВІБУД»
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивачі звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 (надалі Квартира).
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що наймачем Квартири на підставі типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, укладеного ІНФОРМАЦІЯ_1 була померла ОСОБА_7 . Після її смерті у всіх повнолітніх членів її сім`ї, які проживали в Квартирі виникло право на переукладення договору найму житлового приміщення замість попереднього наймача. У Квартирі зареєстровані члени сім`ї померлого наймача, в тому числі і її онук ОСОБА_6 . Однак, за доводами позивачів, відповідач, починаючи з вересня 2019 року не проживає у Квартирі та не бере жодної участі в утриманні майна, його місцезнаходження не відоме.
Реєстрація відповідача у Квартирі порушує права позивачів та створює перешкоди у переукладанні договору житлового найму, та як наслідок, на реалізацію їх права щодо приватизації Квартири.
Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 61, 64, 71, 72 Житлового кодексу УРСР.
Позивачі в судове засідання не з`явилися, натомість від їх представника надійшла заява про розгляд справи за її з довірителями відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечують.
На виконання вимог частини шостої ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановив зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача та виконав свій процесуальний обов`язок, надіславши на цю адресу копію ухвали про відкриття провадження по справі та позовну заяву з додатками.
Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловив, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Від уповноваженого представника третьої особи (1) попередньо до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, прийняття рішення залишає на розсуд суду.
Від третьої особи (2) пояснень по суті спору не надходило.
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
1. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
2. Не оспорюється учасниками справи той факт, що матеріально-правовим об`єктом, з привиду якого виникло конфліктне правовідношення між сторонами справи є нерухоме майно, а саме Квартира.
В контексті хронології існуванням спірних правовідносин пов`язаних із Квартирою суд наводить наступні обставини справи.
Наявні у справі доказові матеріали (ордер №42 від 11.02.1983 року, типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 27.02.2001) свідчать про те, що наймачем Квартири була ОСОБА_7 .
Згідно з даними копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06.01.2020 року ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 35).
Відповідач зареєстрований у Квартирі, що підтверджується даними відповіді № 5453360 від 16.04.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 53), відміткою в копії паспорту відповідача про місце проживання (а.с. 28, зворот).
Факт відсутності по місцю реєстрації відповідача з вересня 2019 року підтверджується даними посвідчених приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Попович В.В. заяв громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 29, 31).
3. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, у контексті з доводами та запереченнями учасників справи, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.
У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до частини першої та другої ст. 61 Житлового кодексу Української РСР (надалі Кодекс), користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Згідно з вимогами частин першої та другої ст. 71 Кодексу, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Положеннями ст. 72 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право на користування житлом внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
У п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Частина друга п. 15 пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» містить припис відносно того, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідно до приписів ст. 64 Кодексу члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача (частина 1 ст. 106 Кодексу).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (донька померлого наймача ОСОБА_7 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (онуки померлого наймача ОСОБА_7 ), у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача, відповідно до заяв надали згоду для переукладення договору житлового найму Квартири на ОСОБА_1 .
Згідно з даними листа ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «НАВІБУД» від 03.04.2024 №118/01-10, позивача (1) повідомлено, серед іншого, про те, що для посвідчення письмової згоди на переукладення договору житлового найму Квартири необхідна наявність оригіналу паспорту громадянина України та особиста присутність ОСОБА_6 .
Таким чином, оскільки відповідач понад чотири роки не проживає у Квартирі, не бере участі в утриманні такого нерухомого майна, встановлена фактична наявність правових підстав для визнання його таким, що втратив право користування Квартирою, передбачених ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, оскільки реєстрація відповідача, який без поважних причин не проживає у Квартирі понад шість місяців, обмежує права позивачів на переукладення договору житлового найму Квартири та утримання такого нерухомого майна.
Враховуючи вищевказані обставини справи, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування Квартирою підлягають задоволенню.
При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 41, 124, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 281, 282, 284, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області,
1. Позов задоволити.
2. Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_2 .
3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
4. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
5. Позивачі: (1) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
(2) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
(3) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
(4) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Представник позивачів: ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Суддя В.В. Кость