1Справа № 335/4975/24 2/335/2158/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2024 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, у якій просить розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що подружні відносин між ними не склались, шлюбні відносини фактично припиненні, спільне господарство не ведуть. Також позивач зазначає, що подальше спільне життя та збереження їхнього шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам.
Перевіривши відповідно до ст. ст. 175-177 ЦПК України відповідність позовної заяви вимогам закону, суддя дійшов висновку, що вказаний позов має бути залишено без руху з таких підстав.
Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.
За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.ч.1,2 ст.27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом
Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст.187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача у справі.
Згідно отриманої на запит суду інформації Єдиного демографічного реєстру ОСОБА_2 зареєстрованим не значиться.
Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України, яка встановлює підсудність справ за вибором позивача, згідно до якої позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Разом із тим, позивачем не зазначено відповідних доказів на підтвердження останнього відомого зареєстрованого місця проживання чи перебування відповідача - громадянина Турецької Республіки ОСОБА_2 , за адресою, яка розташована у Вознесенівському районі, а тому підстав для застосування ч. 9 ст. 28 ЦПК України немає.
Відповідач зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання або перебування на території Вознесенівського району м.Запоріжжя не має.
Згідно ч.2 ст.28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
З позовної заяви вбачається, що сторони від шлюбу дітей не мають. Доказів наявності домовленості про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача не надано.
Тим більше, позивач згідно долученої довідки про внесення відомостей до Єдиного демографічного реєстру, зареєстрований на території Хортицького району м.Запоріжжя, а відтак жодна із сторін спору не має зареєстрованого у встановленому законом місця проживання на території Вознесенівського району м.Запоріжжя, а тому позивачу пропонується з урахуванням вищенаведеного зазначити підстави для звернення з даним позовом саме до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.
Більш того, статтею 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачені загальні правила підсудності судам України справ з іноземним елементом. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.
Підстави визначення підсудності справ судам України передбачені ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право». Суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених устатті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.
Розділом ХІ ЦПК України визначено порядок провадження у справах за участю іноземних осіб.
Отже, сповіщення відповідача повинно здійснюватися у рамках міжнародної співпраці.
В силу ст.190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Аналогічна норма передбачена і статтею 80 Закону України «Про міжнародне приватне право», де зазначено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.
Згідно з п. 2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ДСА України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України.
Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи.
Порядок вручення іноземним громадянам регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року (Гаага) (далі Конвенція). Дата приєднання України до Конвенції 19.10.2000 року.
Згідно зі статтею 1 Конвенції, остання застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.
Відповідно до статті 3 Конвенції орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.
Згідно з частинами першою та третьою статті 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави.
Відповідно до статті 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів.
Тобто вказана норма застосовується за умов необхідності повідомлення інозменого громадянина , який є відповідачем у справі, про наявність справи, яка розглядається судом, для надання особі можливості вжиття заходів захисту, а саме, належного ознайомлення зі справою та вимогами інших сторін, підготовки власної позиції, доказів, доводів та міркувань тощо. Положення Конвенції не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки відповідача.
Враховуючи наявну інформацію про місцезнаходження відповідача за межами території України, у зв`язку суд, який розглядає справу, має звернутися з дорученням до компетентного суду за кордоном про вручення документів, і якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України.
Відтак суд, у разі відкриття провадження у справі, зобов`язаний повідомити про подачу позову, час і місце судового засідання всіх учасників процесу, у тому числі і відповідача ОСОБА_3 .
Враховуючи викладене та те, що відповідач є громадянином Турецької Республіки, згідно позовної заяви проживає у Німеччині, зареєстрованого місця проживання на території України не встановлено, позивачу при зверненні до суду із позовом необхідно надати належним чином засвідчений переклад позовної заяви та усіх додатків до неї на офіційну мову запитуваної держави, для вручення їх відповідачу.
Позивачем подано до суду позовну заяву, її копію та додатки до позову, які не відповідають вищевказаним нормам законодавства.
Окрім того, відповідно до ч.2 ст.175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Проте позовна заява подана в порушення зазначених вимог, оскільки не містить підпису позивача.
Крім того, відповідно до вимог ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
В порушення вказаних вимог додані позивачем до позовної заяви докази не засвідчені належним чином підписом позивача із зазначенням дати засвідчення.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.
До позовної заяви долучена копія позовної заяви для відповідача, яка не містить підпису позивача, а долучені до примірника позовної заяви копії документів не засвідчені належним чином.
Окрім того, у порушення ч 2 ст. 175 ЦПК України у заяві не зазначено місце проживання чи перебування відповідача, поштовий індекс, відомі дані адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
Таким чином, позивачу необхідно: подати позовну заяву в новій редакції, яка підписана позивачем та містить місце проживання чи перебування відповідача, поштовий індекс, відомі дані адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінет ; надати докази, засвідчені належним чином, з підписом позивача із зазначенням дати засвідчення; надати копію позовної заяви з додатками для вручення відповідачу, яка підписана позивачем з засвідченими належним чином копіями документів, зазначити відповідні докази на підтвердження останнього відомого зареєстрованого місця проживання чи перебування відповідача - громадянина Турецької Республіки ОСОБА_2 , за адресою, яка розташована у Вознесенівському районі та підстави звернення позивача до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя із даним позовом.
Також, позивачу необхідно було надати суду повний пакет документів із завіреним перекладом на мову запитуваної держави (у двох примірниках), для подальшого вручення їх відповідачу та звернення з судовим дорученням до іноземного суду. При цьому одночасно має бути поданий документ, з якого вбачатиметься, що у особи, яка здійснила переклад, є такий дозвіл (сертифікат або інший дозвільний документ).
Суд зауважує про необхідність подання двох примірників позовної заяви з додатками, та перекладом усіх цих документів також у двох примірниках на мову запитуваної держави для надсилання їх судом відповідачеві. Вимога про надання саме ще двох примірників позовної заяви з додатками і перекладом обумовлена необхідністю складення у встановленому порядку прохання про правову допомогу відповідному суду Республіки Туреччина або Федеративної Республіки Німемччина щодо вручення зазначених документів відповідачу.
Згідно з ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягомп`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
За таких обставин, позовну заяву необхідно залишити без руху надавши позивачу строк для усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, залишити без руху.
Надати позивачу строк для усунення недоліків позову у 10 (десять) днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для надання суду оновленої позовної заяви та її копій відповідно до роз`яснень викладених у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк заява буде визнана неподаною та повернута позивачу відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Ю.В. Апаллонова