Справа № 643/8164/23
Провадження № 6/643/219/24
УХВАЛА

30.04.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

заявника: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за заявою ОСОБА_1

про розстрочення виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.02.2024 у справі № 643/8164/23

за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення 37 540, 51 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.02.2024 у справі № 643/8164/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 30 802 (тридцять тисяч вісімсот дві) грн. 95 коп., заборгованість за простроченими відсотками в сумі 6 737 (шість тисяч сімсот тридцять сім) грн. 56 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

У подальшому, ОСОБА_1 (далі заявник, боржник) звернувся до суду із заявою про розстрочення вказаного вище рішення суду терміном на 12 місяців з дня постановлення ухвали шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 3 128, 38 грн.

Обґрунтовуючи наявність підстав для розстрочення виконання рішення заявник посилається на те, що він має намір і бажання погасити заборгованість, не має бажання ухилятись від виконання рішення суду, але можливості сплатити заборгованість в повному обсязі наразі немає. Заявник просить суд врахувати його скрутне матеріальне становище а також ту обставину, що ОСОБА_1 є волонтером благодійної організації у зв`язку з військовою агресією РФ проти України. Дохід ОСОБА_1 в службі таксі складає приблизно 12 000, 00 грн. 13 000, 00 грн. на місяць, і цього доходу достатньо для покриття лише базових витрат щодо організації життя а також сплати місячного платежу відповідно до рішення суду.

У судовому засіданні заявник підтримав викладені у заяві вимоги та просив суд задовольнити їх. При цьому зазначив, що він не має можливості сплачувати заборгованість, оскільки всі зароблені кошти витрачає на оплату житла та придбання ліків для своєї хворої матері. Також заявник пояснив, що на даний час заявник проживає разом з цивільною дружиною та її дитиною, яких теж утримує.

Стягувач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому, стягувач направив на адресу суду заперечення, в яких зазначив що обставини, на які заявник посилається у своїй заяві, не можуть бути підставою для розстрочення виконання рішення суду, оскільки заявником не надано жодного доказу на підтвердження свого скрутного фінансового становища.

Розглянувши подану ОСОБА_1 заяву про розстрочення виконання рішення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 435 ЦПК України).

При цьому, в силу приписів ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З аналізу вищевказаної норми процесуального права вбачається, що відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у виняткових випадках та за наявності підстав, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись судом.

У рішенні від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Разом з цим, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України звертаючись до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду заявником не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження свого скрутного матеріального становища, в т.ч. відомостей про свої доходи за 2023-квітень 2024 року.

Наданий заявником скрін-шот з програми служби таксі не є беззаперечним доказом його скрутного майнового стану, адже він не відображає відомостей про всі джерела і розмір доходів, а також періоду, за який цей доход було отримано.

Той факт, що заявник працює волонтером сам по собі не є достатньою підставою для розстрочення виконання рішення в розумінні ст. 435 ЦПК України.

Також заявником не надано жодних доказів на підтвердження наявності у нього тяжко хворої матері, за якою він доглядає та утримує.

Виходячи з викладеного суд дійшов висновку, що заявником не надано жодних доказів існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим через майновий стан боржника.

Європейський суд з прав людини у п. 43 рішення «Шмалько проти України зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка виконання рішення суду подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні, суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення, судом встановлено, що безпідставне розстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що заявником не підтверджено існування виключних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення, у зв`язку з чим, враховуючи баланс інтересів сторін та право на справедливий судовий розгляд, ефективний судовий захист та очікування належного виконання судового рішення, зважаючи на майнові інтереси стягувача та встановлені вище обставини, дійшов висновку, що подана боржником заява про розстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 260, 353, 354, 435 ЦПК суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.02.2024 у справі № 643/8164/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 37 540, 51 грн. відмовити.

2. Відповідно до ст. 261 ЦПК України дана ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 06.05.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко