Дата документу 30.04.2024 Справа № 332/577/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 332/577/24 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
№ 22-ц/807/929/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Смокотіна В.С.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» в особі представника Ісмайлової Людмили Олександрівни на ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 01 лютого 2024 року по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості за надання послуг ЖКГ,

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ» Ісмайлова Л.О. звернулася до суду через підсистему «Електронний суд» із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості за надання послуг ЖКГ у загальному розмірі 8980,56 грн. за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, інфляційних збитків за період з 01.01.2021 по 24.02.2022 в розмірі 227,48 грн., 3% річних за період з 01.01.2021 по 24.02.2022 в розмірі 58,25 грн., а також судового збору у розмірі 302,80 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 01 лютого 2024 року у видачі судового наказу відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» в особі представника Ісмайлової Л.О. подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню таких підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з наступного.

У разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів (ч. 7 ст. 43 ЦПК України).

До заяви про видачу судового наказу додаються, серед іншого, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України.

Після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст) боржникові з копією заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами (ч. ч. 1, 2 ст. 169 ЦПК України).

Між тим, ЦПК України не передбачено вимог для подачі заяви про видачу судового наказу, як необхідність надання її копії з додатками для боржника або скеровувати примірник заяви з додатками боржникові.

Так само, процесуальним законом не передбачено і обов`язку суду виготовляти і скеровувати примірник заяви з додатками про видачу судового наказу боржникові.

Однак, права боржника не можуть бути обмежені у зв`язку із такою прогалиною процесуального закону.

Далі суд першої інстанції зробив висновок про те, що якщо спірні відносини не регульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права) (ч. 9 ст. 10 ЦПК України).

Тож суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у видачу судового наказу, оскільки заява подана з порушеннями вимог ст. 163 ЦПК України.

Так, заявником не додано до розглядуваного звернення доказів направлення боржникам копії заяви з додатками, що унеможливлює прийняти його до розгляду. При цьому, суд застосовує аналогію закону, оскільки подібні правовідносини (щодо вимог до судового наказу) не передбачають їх наявність. Разом з тим, звернення подібного предмету у інших видах судового провадження цивільного судочинства, обов`язково вимагають наявність додатком докази направлення іншим учасникам справи поданих документів.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення (пункт 1 Постанови).

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 ЦПК України.

Специфіка наказного провадження та специфіка подання заяв до суду в електронній формі врегульована законом, який не передбачає надання заявником доказів надсилання боржнику копій поданих до суду документів.

Існування такого спрощеного провадження як наказне, не може розглядатися як порушення прав боржника, позаяк боржник в будь якому разі має право протягом 15 днів з дня вручення копії судового наказу подати заяву про його скасування до суду, який його видав.

Відмова у видачі судового наказу з підстав відсутності доказів направлення стягувачем боржникові копії заяви з додатками, свідчить про прояв надмірного формалізму та нівелювання процедури як наказаного провадження, так і процедури подання стягувачем заяви про видання судового наказу в електронній формі.

Надмірний формалізм суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

За таких обставин оскажувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 01 лютого 2024 року у цій справі скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 21 травня 2024 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков