Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого - судді Чулуп О.С.

при секретарі - Ребрина Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Миколаївської міської ради,

третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Універсал-Юг»

про зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, з урахуванням уточнених вимог, про встановлення особистого строкового сервітуту щодо земельної ділянки площею 77 кв.м. по АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що звернувся до відповідача із заявою про встановлення особистого строкового сервітуту для обстуговування групи стаціонарних тимчасових споруд в кількості 3 штуки, а саме: земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 30 кв.м.; земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 20 кв.м.; земельна ділянка № НОМЕР_3 площею 27кв.м.; загальною площею 77кв.м. по АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що разом із заявою надав відповідачу проект договору про встановлення особистого строкового сервітуту щодо земельної ділянки для розміщення цих тимчасових споруд. Позивач вказує, що відповідач, будучи єдиним субєктом, який має право розпоряджатися комунальними землями, всупереч принципу належного урядування, не розглянув заяву позивача, не прийняв рішення з даного питання, тим самим позбавив позивача права на мирне володіння майном.

Позивач вказує, що в січні 2016р. з метою проведення індивідуальної трудової діяльності отримав від ТОВ «Підприємство «Універсал-Юг» в користування групу тимчасових споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 . Ці тимчасові споруди були розміщенні товариством «Універсал-Юг» на комунальних землях міста Миколаїв на підставі договорів про встановлення особистого строкового сервітуту №401 та №402 від 12.05.2014р. Позивач вказує, що ТОВ «Підприємство «Універсал-Юг» зверталося до відповідача із заявами про продовження строку дії договорів № 401 від 12.05.2014р. та № 402 від 12.05.2014р. на 2017-2018 роки, проте рішення з питання встановлення сервітуту для розміщення тимчасових споруд прийнято не було. Позивач вказує, що для провадження трудової діяльності йому необхідно мати в користуванні вказані тимчасові споруди, що розміщенні в вказаному вище місці, для чого необхідно врегулювати питання щодо користування вказаними земельними ділянками з відповідачем.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на норми ст.ст.401,404 ЦК України, ст.ст.98,99,100,102 Земельного кодексу України.

В обгрунтування позовних вимог позивач також посилається на ту обставину, що відповідач своєю бездіяльністю порушує його право на мирне володіння майном, що визначене в нормах Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(1950р.), в нормах першого протоколу до Конвенції.

Позивач також вказує, що відповідач єдиний суб`єкт уповноважений розглядати питання щодо розпорядження землями комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва, і саме міська рада повинна вирішити питання щодо встановлення сервітуту щодо земельної ділянки на якій розміщені тимчасові споруди, якими користується позивач. Позивач обгрунтовує свої вимоги щодо обов`язку відповідача розглянути та вирішити питання щодо користування земельною ділянкою також і нормами ст.ст.12,116,123 Земельного кодексу України та нормами ст.ст.26,59,60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Позивач вказує, що до правовідносин з приводу надання позивачу в користування земельної ділянки в порядку строкового особистого сервітуту слід застосувувати принцип належного урядування. Позивач вказує, що відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини(ЄСПЛ) дії державного органу повинні бути обгрунтованими, законними, необхідними, а втручання в права особи - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Позивач посилається на правову позицію рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України». Позивач вказує на правову позицію ЄСПЛ що встановлює положення за яким принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Позивач вказує, що з огляду на те, що він правомірно володіє(користується) вказаними тимчасовими спорудами для здійснення індивідуальної трудової діяльності, то позивач вважає, що в нього виникли «правомірні(легітимні) очікування» щодо набуття в майбутньому майнового блага - право строкового володіння спірною земельною ділянкою на праві сервітуту.

Відповідач позов не визнав з підстав вказаних у відзиві на позов. Представник відповідача зокрема вказав, що в даній справі відсутня матеріально-правова заінтересованість позивача. Представник відповідача вказує, що відповідач не порушував будь-яких прав позивача, оскільки позивач звернувся до суду через дуже короткий термін після подачі заяви відповідачу про встановлення сервітуту.Відповідач вказує, що права позивача ніяким чином не порушені, і позов заявлено передчасно. Представник відповідача вказує, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам. Звернення за захистом до суду має стосуватися індивідуально виражених прав та інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Представник відповідача вказує про відсутність матеріально-правової заінтересованості заявника(позивача), яка в свою чергу не породжує і права на захист.

Відповідач вказує, що правовідносини з приводу володіння(користування) спірною земельною ділянкою виникли між відповідачем та третьою особою - ТОВ «Підприємство «Універсал-Юг», оскільки договір про встановлення строкового земельного сервітуту щодо спірних земельних ділянок було укладено власне із ТОВ «Підприємство «Універсал-Юг». У зв`язку із вирішенням питання щодо припинення дії договору про встановлення сервітуту на спірну земельну ділянку для ТОВ «Підприємство «Універсал-Юг» відповідач вважає, що відсутні підстави для встановлення сервітуту на володіння спірною земельною ділянкою і для позивача.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що в січні 2022р. позивачем подано до відповідача заяву на укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення стаціонарних тимчасових споруд та відповідні додаткові матеріали необхідні для розгляду заяви. Згідно опису документів позивач звернувся до ЦНАП міської ради для надання адміністративної послуги (видача рішення Миколаївської міської ради на укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення стаціонарної тимчасової споруди або пересувної тимчасової споруди) та надав наступні документи: 1) заява на укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення стаціонарної тимчасової споруди; 2) копія графічні матеріали М 1:500; 3) договір пропозиція; 4) договір позички; 5) копія паспорту та ІНН; 6) копія договору № 404, копія договір про зміни № 401 С/1-15; 7) копія договір № 402, копія договір про зміни №402 С/1-15. До опису матеріалів входять також і графічні матеріали щодо прив`язки земельної ділянки на місцевості.

Судом досліджено проект договору про встановлення особистого строкового сервітуту між ОСОБА_1 (сервітуарій) та Миколаївською міською радою(власник) згідно якого Миколаївська міська рада встановлює особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки площею 77 кв.м. по АДРЕСА_1 в інтересах сервітуарія на право розміщення групи стаціонарних тимчасових споруд у кількості 3шт.(земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 30 кв.м., земельна ділянка № НОМЕР_2 площ. 20 кв.м., земельна ділянка № 3 площ.27 кв.м.). строк дії договору 5 років, розмір оплати за користування сервітутом - 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Судом досліджено договір позички від 05.01.2016р., укладений між ТОВ «Підприємство «Універсал-Юг»(далі-позичкодавець) та ОСОБА_1 (позивач). (далі - користувач). Згідно п.1.1. Договору позичкодавець передає, а користувач приймає в строкове тимчасове користування: стаціонарну тимчасову споруду площею 30кв.м., дозвіл на розміщення якої позичкодавець має на підставі договору про встановлення особистого строкового сервітуту №401 від 12.05.2014р.; стаціонарну тимчасову споруду площею 27 кв.м., дозвіл на розміщення якої позичкодавець має на підставі договору про встановлення особистого строкового сервітуту №402 від 12.05.2014р.; стаціонарну тимчасову споруду площею 20кв.м., дозвіл на розміщення якої позичкодавець має на підставі договору про встановлення особистого строкового сервітуту №402 від 12.05.2014р. Згідно договору користувач вступає у строкове користування об`єктом з 01 січня 2016р.

Судом досліджено договір №401 від 12.05.2014р. укладений між Миколаївською міською радою та ТОВ «Підприємство«Універсал-Юг» згідно п.1.1 якого Миколаївська міська рада на підставі рішення від 04.02.2014р. за № 37/25 встановлює особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки площею 90 кв.м. по АДРЕСА_2 в інтересах сервітуарія на право розміщення групи стаціонарних тимчасових споруд у кількості 4шт. (земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 30кв.м., земельна ділянка № НОМЕР_2 площ. 22 кв.м., земельна ділянка №3 площ.22кв.м, земельна ділянка №4 площ.16 кв.м.). Згідно п.2.1 вказаного договору особистий сервітут встановлюється строком на 1 рік з дати реєстрації цього договору до 12.05.2015р.

Судом досліджено акт приймання-передачі земельної ділянки відносно якої встановлено особистий строковий сервітут від 12.05.2014р. згідно якого Миколаївська міська рада (власник) на підставі рішення від 04.02.2014р. за № 37/25 передав, а ТОВ «Підприємство«Універсал-Юг»(сервітуарій) прийняв земельну ділянку площею 90кв.м. відносно якої встановлено особистий строковий сервітут для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 4 шт. по АДРЕСА_2 .

Судом досліджено акт перенесення меж земельної ділянки в натуру(на місцевість) від 25.09.2013р. складений інженером-землевпорядником ПП КФ «Снейл» та представником ТОВ підприємством «Універсал-Юг» про те, що інженером-землевпорядником перенесена в натуру(на місцевість) зовнішня межа земельної ділянки землекористувача для розміщення групи тимчасових споруд у кількості 4 (чотирьох) штук (1 шт. площею 15, 4 кв.м., 2 шт. площею 22,4 кв.м., 1шт.- площею 29,7кв.м.) за адресою: АДРЕСА_2 . До акту додані кадастровий план земельні ділянки (креслення перенесення меж земельні ділянки в натуру(на місцевість), кадастровий план земельні ділянки з описом меж та експлікацією земельних угідь (з вказівкою на код цільового використання земельної ділянки: В.03.07); ситуаційна схема; каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування (із вказівкою на розташування АДРЕСА_2 ) земельна ділянка №№ НОМЕР_4 .)

Судом досліджено договір про зміни №401 С/1-15 до договору про встановлення особистого строкового сервітуту (зареєстрованого в Миколаївській міській раді 12.05.2014р. за № 401) від 01.12.2015 року укладений між Миколаївською міською радою та ТОВ «Універсал-Юг» згідно якого п.2.1 розділу 2 договору доповнено: «строк встановлення особистого строкового сервітуту подовжено до 12.05.2016».

Судом досліджено договір №402 від 12.05.2014р. укладений між Миколаївською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю підприємством «Універсал-Юг» згідно п.1.1 якого Миколаївська міська рада на підставі рішення від 04.02.2014 за № 37/25 встановлює особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки площею 93кв.м. по АДРЕСА_2 в інтересах сервітуарія на право розміщення групи стаціонарних тимчасових споруд у кількості 4шт. (земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 27кв.м., земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 20кв.м., земельна ділянка № НОМЕР_3 площею 26кв.м., земельна ділянка № НОМЕР_5 площею 20кв.м.). Згідно п.2.1 вказаного договору особистий сервітут встановлюється строком на 1 рік з дати реєстрації цього договору до 12.05.2015р.

Судом досліджено акт приймання-передачі земельної ділянки відносно якої встановлено особистий строковий сервітут від 12.05.2014р. згідно якого Миколаївська міська рада (власник) на підставі рішення від 04.02.2014р. за №37/25 передав, а товариство з обмеженою відповідальністю підприємство «Універсал-Юг» (сервітуарій) прийняв земельну ділянку площею 93кв.м. відносно якої встановлено особистий строковий сервітут для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 4шт. по АДРЕСА_2 .

Судом досліджено акт перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) від 25.09.2013 року складений інженером-землевпорядником ПП КФ «Снейл» та представником товариства з обмеженою відповідальністю підприємством «Універсал-Юг» про те, що ними перенесена в натуру(на місцевість) зовнішня межа земельної ділянки землекористувача для розміщення групи тимчасових споруд у кількості 4 (чотирьох) штук (1 шт. площею 27 кв.м., 1 шт. площею 26 кв.м., 1 шт.- площею 20кв.м.) для провадження підприємницької діяльності за адресою: проспект Леніна ріг вулиці Комсомольської в Центральному районі м.Миколаєва. Поворотні точки зовнішніх меж ділянок закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками довгострокового зберігання, кожна в кількості 4(чотирьох) штук, які передані на зберігання землекористувачу. До акту додані кадастровий план земельні ділянки (креслення перенесення меж земельні ділянки в натуру(на місцевість), кадастровий план земельні ділянки з описом меж та експлікацією земельних угідь (з вказівкою на код цільового використання земельної ділянки: В.03.07); ситуаційна схема; каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування (із вказівкою на розташування АДРЕСА_2 .)

Судом досліджено договір про зміни №402 С/1-15 до договору про встановлення особистого строкового сервітуту (зареєстрованого в Миколаївській міській раді 12.05.2014р. за № 402) від 01.12.2015р. укладений між Миколаївською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю підприємством «Універсал-Юг» згідно якого договір доповнено: «строк встановлення особистого строкового сервітуту подовжено до 12.05.2016».

Судом досліджено заяву товариства з обмеженою відповідальністю підприємства «Універсал-Юг» до заступника Миколаївського міського голови про продовження договору про встановлення строкового сервітуту № 402 від 02.05.2014р. на земельну ділянку площею 93кв.м. для обслуговування комплексу торгових павільйонів за адресою АДРЕСА_3 .

Судом досліджено заяву товариства з обмеженою відповідальністю підприємства «Універсал-Юг» до Міського голови від 31.01.2019р. про видачу рішення міської ради про поновлення права земельного сервітуту для обслуговування групи тимчасових споруд у кількості 4шт. на земельній ділянці орієнтовною площею 90кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом досліджено лист Департаменту внутрішнього фінансового контролю нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради від 17.01.2020р. до ТОВ «Універсал-Юг» згідно якого повідомлено, що комісією з питань упорядкування розміщення об`єктів торгівлі та сфери послуг на території м. Миколаєва відповідно до п.27,28,29 Акту обстеження зайнятих земельних ділянок від 05.12.2019 року № 21 встановлено, що група тимчасових споруд з продажу квітів за адресою: пр.Центральний/ріг вул.6-ої Слобідської, розміщені без діючих документів на право користування земельними ділянками. Комісією вирішено надати доручення департаменту внутрішнього фінансового контролю, нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради вжити відповідні заходи щодо демонтажу зазначених споруд. Запропоновано директору ТОВ «Універсал-Юг» самостійно звільнити зайняті земельні ділянки протягом 10 днів. В протилежному випадку, відповідно до Порядку, затвердженого рішенням міської ради від 07.07.2011р. №7/13 зазначені об`єкти будуть демонтовані Департаментом у примусовому порядку.

Отже, судом встановлено, що позивач Гончаров з метою здійснення індивідуальної трудової діяльності отримав у січні 2016р. у володіння за договором з ТОВ «Універсал-Юг» групу стаціонарних тимчасових споруд в кількості 3 штуки, які використовує як павільйони для реалізації продукції на квітковому ринку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані тимчасові споруди в кількості 3 штук були встановлені на земельній ділянці, яка в травні 2014р. була надана в користування на праві особистого земельного сервітуту ТОВ«Універсал-Юг».Договір про встановлення особистого земельного сервітуту для розміщення і обслуговування тимчасових споруд дляТОВ«Універсал-Юг» продовжено(поновлено) не було. Позивач в січні 2022р. самостійно звернувся до міської ради із заявою про укладення договору на встановлення особистого земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд в кількості 3 штуки. Міська рада, проте, не вирішує дане питання. Внаслідок бездіяльності відповідача позивач опинився в ситуації правової невизначеності та під загрозою припинення трудової діяльності через можливий демонтаж вказаних споруд. Виконавчі органи міської ради (Департамент фінансового контролю) вчиняли дії щодо можливого демонтажу тимчасових споруд(торгових павільйонів), тобто здійснювали контроль за майном, що знаходиться у володінні позивача.

Відповідно до ч.1-4 ст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно зі ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Статтею 99 ЗК України передбачено види земельних сервітутів, встановлення яких мають право вимагати власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи.

Відповідно до ст.99 ЗК України заінтересована особа може вимагати встановлення такого земельного сервітуту: право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

За ч.1,2 ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Стосовно розміру плати за земельний сервітут, то суд зазначає настпуне. Відповідно до ч.4 ст.101 ЗК України власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 3 ст. 403 ЦК України особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Законодавством України не встановлено розмір (мінімальний максимальний) плати за користування землею за договором сервітуту. Також законодавство не містить положень щодо залежності такої плати від нормативної грошової оцінки землі чи інших кількісних показників.

Єдиним законодавчим актом, який регулює плату за землю, є Податковий кодекс України.

Відповідно до п.14.1.72 ст.14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів .

Відповідно до п. 274.1., 274.2. ст.274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки. Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 % від нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності).

Одним із принципів цивільного законодавства, закріплених у п.6ч.1ст.3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність.

Цивільне законодавство не містить визначення згаданого принципу, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання. При вчиненні дій направлених на втановлення правовідносин (зокрема і при укладанні угоди), сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм добросовісності по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб) і дотримуватись зовнішніх критеріїв, справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у співмірності юридичної відповідальності.

Судом встановлено, що розмір плати на користування земельним сервітутом за договором №401,402 від 12.05.2014р. - за яким спірна земельна ділянка була передана в користування на правах сервітуту в період 2014-2016р. складав 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Судом встановлено, що в проекті договору (запропонованого позивачем) про встановлення особистого строкового земельного сервітуту щодо спірної земельні ділянки розмір плати за користування земельним сервітутом визначений на рівні 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Суд приходить до висновку, що розмір плати за користування земельним сервітутом на рівні 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки є прийнятним для обох сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на правову позицію «Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) щодо «мирного володіння майном» і щодо втручання держави у право «мирного володіння майном», вказуючи, що має «правомірні очікування» отримати у строкове володіння спірну земельну ділянку, оскільки ще до звернення до відповідача із заявою про встановлення сервітуту тривалий час (з 2016 року) мав у володінні тимчасові споруди, що були розміщені на земельній ділянці відповідача, та здійснював там трудову діяльність. Вказані тимчасові споруди (торгові павільйони) були розміщені на земельній ділянці відповідача, яка була передана у володіння ТОВ «Універсал Юг» на правах особистого сервітуту. Позивач вказує, що відповідно до правової позиції ЄСПЛ «правомірні очікування» можуть мати певну «економічну цінність» та можуть стосуватися також необхідності отримати певні «дозволи (ліцензії)», що є необхідні для здійснення діяльності чи, а в деяких випадках і необхідності вчинення інших дій, без яких реалізація права на «мирне володіння майном» буде неможлива, в даному разі встановлення земельного сервітуту. Позивач вказує, що має «правомірні очікування на володіння майном», на «отримання майнового блага», тобто на отримання у строкове володіння земельну ділянку на правах сервітуту.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Право власності не є абсолютним, може бути обмеженим, але таке обмеження має бути здійснено на підставі закону та з урахуванням прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Аналіз практики розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном вказує, що поняття «майно» (як і «власність») має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) як матеріальних, так і нематеріальних.

Поняття «цивільних прав і обов`язків», концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному праві: певні інші права та інтереси, які становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».При з`ясуванні змісту поняття «майно» ЄСПЛ не обмежується нормами національного законодавства держав-учасниць Конвенції.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ у cправі «Тракторер Актіболаґ» проти Швеції» (Tre Traktorer Aktiebola gv.Sweden), викладено правову позицію Європейського суду щодо широкого тлумачення поняття «цивільні правові зобов`язання». Пункт 130 рішення містить таку позицію Суду: поняття «цивільні права і зобов`язання" не можна тлумачити виключно з посиланням на національне законодавство відповідної держави. Крім того, стаття 6 охоплює не лише приватно-правові спори в традиційному розумінні, тобто спори між особами або між особою та державою тією мірою, якою останній діяв як приватна особа, на яку поширюється дія приватного права. Характер законодавства, яке регулює те, як має бути вирішено питання та орган, якому надано юрисдикцію у справі, не є вирішальним. Вирішальним є характер права, яке розглядається.

Правова позиція ЄСПЛ щодо застосування норми ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(1950р.) викладена і в рішенні по справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (PineValleyDevelopmentsLtdandOthersv. Ireland) яка вказує, що норму ст.1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати до захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майнових прав.

Правова позиція ЄСПЛ у справі «Тракторер Актіболаґ» проти Швеції»

Справа «Тракторер Актіболаґ» проти Швеції» (TreTraktorerAktiebolagv. Sweden) ЄСПЛ вказав, зокрема (пункт 131 рішення): «Надання ліцензії, на яку претендував заявник, було однією з умов для здійснення частини його діяльності як бізнесмена. Надання ліцензії було тісно пов`язане з правом користування своїм майном у відповідності до вимог законодавства. Крім того, ліцензія такого роду має майновий характер, оскільки цей факт (наявність чи відсутність такої між іншим) впливає на відносини(зобов`язання) заявника із третіми особами.

У справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» ЄСПЛ висловив правову позицію щодо тих обставин, що бездіяльність органу влади є свого роду втручанням у «право мирного володіння майном». ЄСПЛ вказав зокрема (пункт 51 рішення ЄСПЛ): заявник мав правомірне сподівання на можливість здійснити запропонований проект і це слід розглядати як складову частину майна про яке йдеться. Суд приходить до висновку, що мало місце втручання у право на мирне володіння своїм майном(пункт 54 рішення ЄСПЛ). Втручання слід розглядати як контроль за використанням майна.(пункт 56 рішення ЄСПЛ). Суд вважає, що анулювання дозволу без вжиття будь-яких заходів для виправлення ситуації на їхню користь можна вважати непропорційним заходом. (пункт 59 рішення ЄСПЛ)

Отже, правова позиція ЄСПЛ щодо розуміння поняття «майно і майнові права» вказує Ї на «правомірні очікування» набути у володіння певне майнове благо(«інше майно»), що «становить економічну цінність», зокрема, щодо права набути майнове благо - здійснити запропонований проект (у даній справі отримати рішення відповідача про встановлення сервітуту), яке є необхідним для здійснення підприємницької діяльності - дозволи чи ліцензії (cправа «Тракторер Актіболаґ» проти Швеції» (TreTraktorerAktiebolagv. Sweden), рішення від 07.07.1989р., серія A, № 159).

Аналізуючи правовідносини у даній справі, суд приходить до висновку, що оскільки позивач тривалий час вчиняв законні дії щодо наданого йому у володіння майна(здійснював трудову діяльність, пов`язану із використанням майна(тимчасових споруд), користувався «майновим благом» - фактично мав у володінні земельну ділянку відповідача, на якій були розміщені тимчасові споруди, то у позивача виникли «правомірні очікування» на продовження цих правовідносин, виникли «правомірні очікування» отримати певне майнове благо строкове володіння(користування) земельною ділянкою на праві особистого сервітуту, яке є необхідним для здійснення трудової діяльності. У позивача є «правомірні очікування» реалізувати запропонований проект стосовно своєї трудової діяльності, та є «правомірні очікування» щодо здатності здійснювати таку діяльність, для реалізації якої є «правомірні очікування» мати у володінні земельну ділянку на якій розміщені тимчасові споруди.

В даній справі суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення про встановлення сервітуту щодо спірної земельної ділянки для позивача та вчинення дій щодо демонтажу тимчасових споруд ?? є втручанням у право на «мирне володіння майном», оскільки така бездіяльність виражається у контролі за використанням майна, яким володіє (користується) позивач. І таке втручання відповідача у право на «мирне володіння майном» є непропорційним заходом.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ визнає за державами право користуватися «значною свободою розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідач (міська рада) не обґрунтував своє втручання у «право на мирне володіння майном», не обґрунтував свою бездіяльність у формі неприйняття рішення про встановлення сервітуту для позивача, та не вказав при цьому на наявність у цій справі суспільного інтересу, інтересу громади у цьому питанні, який би слід було врахувати при вирішенні даного питання та який би мав приорітетність перед «правомірними очікуваннями» позивача.

Відповідно до ч.1,3 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Щодо правомірних очікувань позивача, то суд приходить до висновку, що правомірні очікування позивача, як складова права на «мирне володіння майном», повинні бути захищені судом, оскільки суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача без вжиття будь-яких заходів для виправлення ситуації стосовно позивача та його права на «мирне володіння майном» можна вважати непропорційним заходом, і за таких обставин таке право позивача підлягає захисту.

Стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Щодо неможливості задоволення інтересів позивача без встановлення сервітуту, то така неможливість обумовлена потребою врегулювання використання земельної ділянки відповідача, на якій знаходиться майно, надане позивачу у володіння, визначення їхніх взаємних прав та обов`язків, а також вирішення питання щодо компенсації витрат відповідача, пов`язаних із передачею земельної ділянки в користування.

Відповідач вказує на невідповідність позовних вимог змісту порушеного права та положенням цивільного законодавства, та вказує, що невжиття відповідачем заходів щодо врегулювання питання стосовно користування спірною земельною ділянкою не порушуються права позивача.

Суд не погоджується з такими твердженнями, у тому числі з огляду на фактичні обставини справи та правовідносини відповідача як власника спірної земельної ділянки та землекористувачів, які існують, починаючи з травня 2014р.

Так, згідно з матеріалами справи, відповідач впродовж тривалого часу самостійно визначав оптимальний для себе спосіб врегулювання правовідносин щодо передачі у володіння (користування) спірної земельної ділянки, на якій розташовані тимчасові споруди, що є у володінні позивача. Таким способом врегулювання правовідносин був договір про встановлення земельного сервітуту.

Тобто встановлення земельного сервітуту визнавалося відповідачем ефективним способом врегулювання правовідносин з приводу передачі у володіння(користування) спірної земельної ділянки, а тому доводи відповідача в частині передчасності та невідповідності регулювання спірних відносин сторін шляхом саме встановлення особистого строкового сервітуту щодо спріної земельні ділянки - суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки вони йдуть в розріз із фактичними діями відповідача.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги необхідність врегулювання використання земельної ділянки відповідача, забезпечення такого користування в найменш обтяжливий для відповідача спосіб, компенсації його витрат, зважаючи на неможливість позивача задовольняти власні потреби без встановлення правового режиму користування чужим майном, а також на необхідність ефективно вирішити спір без породження в майбутньому нового, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,77-81,89,259,261ЦПК України, ст.ст. 98,99,100 Земельного кодексу, ст.ст.395,401,402,403 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Установити особистий земельний сервітут стосовно земельної ділянки площею 0,0077 га, цільове призначення - землі громадської забудови (В.03.07), правовий режим - на праві тимчасового користування земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 (територія Миколаївської міської ради Миколаївського району Миколаївської області) (згідно з технічною документацією), строком на 5 років, оплата сервітуту в розмірі 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, для розміщення, експлуатації, обслуговування групи з трьох стаціонарних тимчасових споруд ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя