Номер провадження: 22-ц/813/393/24
Справа № 494/934/19
Головуючий у першій інстанції Римар І. А.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

переглянувши справу №494/934/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Березівського РС ГУДМ України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 17 травня 2021 року у складі судді Римар І.А., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 , звернувшись 13 серпня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що є громадянином Сербії, має з 2014 року посвідку на постійне проживання в Україні. У 2008 році уклав шлюб з ОСОБА_2 , мають сина ОСОБА_4 , 2013 року народження, сім`єю проживали у будинку дружини за адресою: АДРЕСА_1 ; за вказаною адресою зареєстровано з 2014 року його місце проживання. У липні 2019 року ОСОБА_2 подала позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, після змінила замки на вхідних дверях до будинку та створила перешкоди для проживання.

Позивач ОСОБА_3 просив зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути йому ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі ключів від будинку (а.с.2-4).

Ухвалою судді Березівського районного суду Одеської області від 10 вересня 2019 року відкрито провадження у справі №494/934/19 (а.с.14-15).

Позивач ОСОБА_5 , звернувшись 21 жовтня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що з 2006 року є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; в будинку зареєстровані вона, син ОСОБА_6 , чоловік ОСОБА_7 . Шлюб з ОСОБА_3 розірвано судовим рішенням від 23 серпня 2019 року, проте ОСОБА_3 й надалі є зареєстрованим в її будинку, подати заяву про зняття з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає у користуванні власністю.

Позивач ОСОБА_5 просила визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути судові витрати (а.с.32).

Ухвалою судді Березівського районного суду Одеської області від 12 листопада 2019 року відкрито провадження в справі №494/1216/19 (а.с.44-45).

Ухвалою Березівського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року справу №494/934/19 об`єднано в одне провадження зі справою №494/1216/19, об`єднаній справі присвоєно номер 494/934/19 (а.с.47-48).

ОСОБА_3 позов ОСОБА_5 не визнав, зазначивши у відзиві, що у будинку зареєстрований як член сім`ї 21 березня 2014 року, іншого житла в Україні не має, у користуванні будинком чиняться перешкоди, що мало наслідком його звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, не користується з будинком поважних причин, так як змінено замок на вхідних дверях, на є грати на вікнах. В силу положень частини 2 статті 405 ЦК України права користування житловим приміщенням він може бути позбавлений лише у разі відсутності без поважних причин більше року. Доказів його не проживання в будинку без поважних причин не надано. ОСОБА_5 наразі проживає в будинку іншого чоловіка (а.с.66-67).

ОСОБА_5 відзив на позов ОСОБА_3 не подала, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав втрати ОСОБА_3 права користування житловим будинком.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (а.с.167-168).

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 17 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовлено; позов ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задоволено частково; визнано ОСОБА_3 , 1969 року народження, таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати на сплату судового збору в сумі 768,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.; в решті вимог відмовлено (а.с.176-178).

Висновок суду мотивовано тим, що власником будинку є ОСОБА_5 , шлюб між сторонами розірвано 23 серпня 2019 року, після розірвання шлюбу ОСОБА_3 перестав бути членом сім`ї ОСОБА_5 . Права члена сім`ї власника житла на користування житлом визначено у статті 405 ЦК України; член сім`ї власника житла втрачає право користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вимоги ОСОБА_5 про визнання припиненим права користування спірним будинком колишнім членом сім`ї на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції підлягають задоволенню, так як сторони мають неприязні стосунки, з ОСОБА_5 проживає дитина, якій мають бути забезпечені належні умови для життя.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року справу прийнято до провадження іншого складу суду у зв`язку зі звільненням судді-доповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_5 в задоволенні вимог (а.с.180-181).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Застосуванню підлягають положення частини 2 статті 405 ЦК України, які передбачають втрату права користування житлом члена сім`ї власника житла у разі відсутності без поважних причин понад один рік. В будинку зареєстрований як член сім`ї (чоловік) з 21 березня 2014 року, шлюб розірвано судовим рішенням від 23 серпня 2019 року, іншого житла в Україні не має, в будинку не проживає через створювані власником житла перешкоди.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги в частині позовних вимог ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Сербії, має посвідку на постійне проживання в Україні, видану 22 квітня 2014 року органом 5101; місце проживання в Україні зареєстровано з 21 березня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-9).

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 березня 2008 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.36).

ОСОБА_5 у серпні 2019 року неодноразово зверталась до Березівського відділення поліції на ОСОБА_3 щодо образ, конфліктів, тілесних ушкоджень тощо.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 23 серпня 2019 року у справі №494/829/19 позов ОСОБА_5 про розірвання шлюбу задоволено; шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано; дружині ОСОБА_5 після розірвання шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_8 . За змістом рішення про розірвання шлюбу сторони не проживали сім`єю з травня 2019 року (а.с.169).

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 30 серпня 2019 року в справі №494/936/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису у відношенні ОСОБА_3 (а.с.79-81).

Житловий будинок загальною площею 79,0 кв.м, житловою площею 60,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності (частка власності 1/1) ОСОБА_9 на підставі Договору дарування, посвідченого 30 червня 2006 року державним нотаріусом Березівської державної нотаріальної контори Мухаір В.Т., зареєстрованого в реєстрі за №1444 (а.с.10, 34, 141).

Станом на 18 вересня 2019 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання: ОСОБА_5 , 1982 року народження, чоловіка ОСОБА_3 , 1969 року народження, сина ОСОБА_6 , 2013 року народження, батька ОСОБА_10 , 1948 року народження (а.с.35).

13 серпня 2019 року ОСОБА_3 подав позов про усунення перешкод у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі йому ключів від будинку (за доводами ОСОБА_3 ОСОБА_5 замки на вхідних дверях ОСОБА_5 змінила на початку серпня 2019 року).

21 жовтня 2019 року ОСОБА_5 подала позов про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ( ОСОБА_5 посилається на розірвання шлюбу 23 вересня 2019 року та відмову ОСОБА_3 після розірвання шлюбу добровільно подати заяву про зняття з реєстраційного обліку в будинку).

Право члена сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано статтею 405 ЦК України, дана норма матеріального права встановлює право користування чужим майном (сервітут) законом.

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1 ст.405 ЦК України).

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст.405 ЦК України).

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч.2 ст.3 СК України).

Сім`ю створюють, зокрема, на підставі шлюбу (ч.4 ст.3 СК України).

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 07 березня 2008 року по 23 серпня 2019 року.

ОСОБА_3 у житлі, власником якого є ОСОБА_5 , зареєстрований 21 березня 2014 року як член сім`ї (чоловік) ОСОБА_5 , що в силу положень статті 405 ЦК України визначало законом його право як члена сім`ї власника житла на користування цим житлом.

Після розірвання 23 серпня 2019 року шлюбу ОСОБА_3 втратив статус члена сім`ї ОСОБА_5 , відповідно, його право користування житлом власника ОСОБА_5 , що визначалось законом (статтею 405 ЦК України), після 23 серпня 2019 року відсутнє.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17 сформувала правову позицію щодо права колишніх членів сім`ї власника житла на користування цим житлом.

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові зазначила, що нормами статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки; сім`я створюється на підставі, зокрема, шлюбу.

Статті 150, 156 ЖК України, що регулюють житлові права громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, та регулюють серед іншого й житлові права членів сім`ї власника будинку, квартири, є нормами права, прийнятими 30 червня 1983 року, що не відображає сьогодення, тому кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, є Цивільний кодекс України, з огляду на що темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України.

Частиною 1 статті 401 передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене, зокрема, щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За положеннями статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут можу бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що сформована у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17, припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житлового будинку може бути підтверджено у судовому порядку, якщо це право пов`язане із захистом права власності відповідно до статті 391 ЦК України, за змістом якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так, у справі, що переглядається, припинення права користування ОСОБА_3 спірним житлом відповідає пропорційності в розумінні положень статті 8 Конвенції з огляду на те, що між сторонами розірвано шлюб та склалися неприязні стосунки, подальше проживання в одному будинку сторін є неможливим; син сторін, який проживає з ОСОБА_5 , має бути забезпечений належними умовами; у будинку зареєстрований батько ОСОБА_5 (колишній власник будинку), який також має право користуватися цим житлом.

Права ОСОБА_5 порушено як у контексті статті 6 Конвенції, так і порушено її права як власника житлового приміщення, що гарантовані їй статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Дотримуючись балансу захисту права власності ОСОБА_5 , з якою після розірвання шлюбу залишився проживати малолітній син, ОСОБА_3 як колишній член її сім`ї є таким, що втратив право користування будинком, так як з 23 серпня 2019 року вже не є членом сім`ї ОСОБА_5 . Сама по собі реєстрація ОСОБА_3 у спірному будинку не надає йому право користування будинком колишньої дружини й надалі, оскільки будинок для нього є чужим майном і ОСОБА_5 як власник цього майна проти подальшого користування будинком колишнього чоловіка. Наявності інших домовленостей між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо користування житлом не встановлено.

Інтереси ОСОБА_5 як власника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та користувача цього житла перевищують інтереси ОСОБА_3 як колишнього члена сім`ї, правові підстави користування чужим майном якого припинилися (з розірванням шлюбу не є членом сім`ї власника житла).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановив обставини, які мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_5 .

Правові підстави для скасування рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог відсутні.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 не оскаржено, тому в силу визначених статтею 367 ЦПК України меж розгляду справи судом апеляційної інстанції при даному апеляційному розгляді справи рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом передачі ключів від будинку не переглядається.

Справа в провадженні суду першої інстанції з серпня 2019 року, суду апеляційної інстанції з червня 2021 року, призначалась до розгляду на 10 лютого 2022 року, 01 вересня 2022 року, 02 лютого 2023 року, 15 червня 2023 року, 20 червня 2023 року, 01 листопада 2023 року, 21 березня 2024 року. Інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», SMS-повідомлення «Судова повістка…»; підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 21 березня 2024 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 17 травня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Березівського РС ГУДМ України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 травня 2024 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова