Справа № 766/2977/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Майдан С.І.,

за участю секретаря: Кирпиченко І.А.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та переведення прав та обов`язків покупця,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2006 року позивачем було придбано 19/100 частин домоволодіння у праві власності за адресою АДРЕСА_1 , що розташовані на земельній ділянці Херсонської міської ради. Пізніше, придбана позивачем частина домоволодіння була перебудована за дозволом Херсонської міської ради, перераховані частки з іншим співвласником ОСОБА_5 і, таким чином, відповідно до технічної документації: технічного паспорту, акту технічного розгляду та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 належить 88/100 частина власності у зазначеному домоволодінні. Інша частина у розмірі 12/100 належала ОСОБА_5 . У 2019 році ОСОБА_5 передав свою частку на підставі договору дарування своєму батькові ОСОБА_3 . ОСОБА_3 через приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Дергільову О.Г. повідомив позивача про бажання продати свою частку за ціною 190080 грн. 24 жовтня 2019 року, бажаючи придбати частку домоволодіння у співвласника ОСОБА_3 , маючи переважне право перед іншими особами на купівлю частки, позивачем була направлена заява нотаріусу ОСОБА_6 та співвласнику ОСОБА_3 , якого повідомлено про бажання купити частку домоволодіння та згоду на укладання договору купівлі-продажу та провести розрахунок за частку домоволодіння у сумі, зазначеній в його повідомлені, тобто за 190080 грн. Нотаріус Дергільова О.Г. у присутності позивача та її представника ОСОБА_7 зателефонувала продавцю, повідомила про бажання позивача придбати 12/100 частки домоволодіння за ціною 190080 грн. та пропозицію зустрітися та виконати належні процедури з купівлі-продажу частки. ОСОБА_3 відмовився зустрітися та укласти угоду купівлі-продажу частки домоволодіння, не пояснивши причини. 05.11.2019 року останній, через нотаріуса Дергільову О.Г. заявою від 05.11.2019 року повідомив позивача, що він бажає продати свою частку за ціною 347060,00 грн. 15.11.2019 року ОСОБА_1 направила повідомлення нотаріусу Дергільовій О.Г. та ОСОБА_3 , що позивач не відмовляється від купівлі частки домоволодіння за збільшеною ціною 347060,00 грн., але треба зустрітися як продавець та покупець і обговорити угоду. У присутності позивача та її представника нотаріус Дергільова О.Г. зателефонувала продавцю ОСОБА_3 повідомила їхню пропозицію обговорити та придбати частку, що позивач бажає придбати цю частку, але ОСОБА_3 заявив, що не продасть частку ОСОБА_1 ОСОБА_3 не виставив свою частку на публічні торги, торги не проводилися, і в порушення ст.362 ЦК України частка домоволодіння була продана іншій особі - ОСОБА_4 за невідомою ціною. Приватний нотаріус Дергільова О.Г., в порушення ст.362 ЦК України, достовірно знаючи про бажання позивача придбати цю частку домоволодіння, 13.12.2019 року, в порушення вимог законодавства, між ОСОБА_3 та іншою особою ОСОБА_4 оформила договір продажу 12/100 частки іншій особі ОСОБА_4 . Позивач вважає, що її права порушені і договір купівлі-продажу від 13.12.2019 року є недійсним. Відповідач ОСОБА_3 вимог норми закону не виконав, що у відповідності до ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України є підставою недійсності укладеного відповідачем договору купівлі-продажу. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 12/100 частки домоволодіння адресою АДРЕСА_1 , укладений 13 грудня 2019 року між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в частині покупця, перевести на позивача права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу 12/100 частки домоволодіння адресою АДРЕСА_1 , укладений 13 грудня 2019 року між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , виплатити ОСОБА_4 347060,00 грн., що внесені позивачем на депозитний рахунок в забезпечення позову, стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Ухвалою суду від 18.05.2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального провадження до підготовчого судового засідання.

06.10.2020 року відповідач ОСОБА_3 надав до суду відзив, згідно якого просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі за необґрунтованістю. Просив розглядати справу у його відсутність. Зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на припущеннях, позовні вимоги є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Позивач у заяві від 15.11.2019 року не зазначила жодної фрази щодо згоди на придбання у відповідача 12/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 за ціною 347060,00 грн. В разі отримання такої згоди від позивача, відповідач здійснив би продаж вказаної частини домоволодіння на користь ОСОБА_1 за тією ж ціною - 347060,00 грн. Однак, жодної пропозиції до відповідача від позивача про згоду на придбання зазначеної частини домоволодіння за вказаною ціною не надійшло. Щодо попередньої пропозиції від 27.09.2019 року на адресу ОСОБА_1 про продаж частки домоволодіння за 190080 грн., зазначив наступне. Після направлення позивачу пропозиції про продаж зазначеної частки домоволодінні за ціною 190080 грн., відповідач отримав пропозицію від ОСОБА_4 про придбання частки домоволодіння за більшу ціну 347060,00 грн., що стало значно вигіднішою пропозицією для відповідача. В зв`язку з цим, ОСОБА_3 не здійснив відчуження частки домоволодіння за ціною 190080 грн. за нотаріально посвідченою заявою-пропозицією позивача від 24.10.2019 року у встановлений законом строк та надано позивачу нову заяву-пропозицію від 15.11.2019 року за збільшеною ціною. В силу норм ч.2 ст.207, ст.ст.334, 657 ЦК України, ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», договір купівлі-продажу нерухомого майна є укладеним після підписання його сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації прав на таке нерухоме майно. В зв`язку з цим, твердження позивача про укладену на підставі норм ч.1 ст.207 ЦК України угоду купівлі-продажу 12/100 частин домоволодіння є безпідставними. Відповідач вважав, що жодних прав позивача при відчуженні 12/100 частин домоволодіння покупцю ОСОБА_4 за ціною 347060,00 грн. порушено не було, тому позовні вимоги позивача є безпідставними.

07.10.2020 року відповідач ОСОБА_4 подала до суду відзив, згідно якого з позовними вимогами, а також з підставами та обставинами, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, не погоджується, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи. На дату укладення договору купівлі-продажу продавець за договором ОСОБА_3 повідомив, що не отримував від позивача пропозиції чи згоди в письмовому чи в усному вигляді про намір ОСОБА_1 придбати у ОСОБА_3 12/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 за обумовлену ним ціну в заяві 05.11.2019 року - 347060,00 грн. Також, відповідачу перед укладанням договору купівлі-продажу заяви чи листа від позивача про намір придбати у ОСОБА_3 зазначеної частини домоволодіння за обумовлену ним ціну до приватного нотаріуса Дергільової О.Г. не надходило. ОСОБА_1 не здійснила свого переважного права перед іншими особами на купівлю частки зазначеного домоволодіння у відповідача протягом одного місяця з дати отримання повідомлення, тому продавець ОСОБА_3 отримав право продати свою частку іншій особі. Відповідач ОСОБА_4 вважала, що жодних прав позивача при відчуженні 12/100 частин домоволодіння за ціною 347060,00 грн. порушено не було, тому позовні вимоги не ґрунтуються на жодних нормах матеріального права та доказах. Щодо змісту листа ОСОБА_1 від 15.11.2019 року на ім`я ОСОБА_3 та на ім`я приватного нотаріуса Херсонського міського округу Дергільової О.Г., зазначила, що з його тексту не вбачається прийняття пропозиції ОСОБА_3 про продаж ним та придбання позивачем вказаної частки домоволодіння за ціною 347060,00 грн. За таких умов, заяву ОСОБА_1 від 15.11.2019 року неможливо вважати згодою на придбання 12/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 за ціною 347060,00 грн. у ОСОБА_3 . Також, зазначила, що передбаченого нормами ч.2 ст.362 ЦК України, здійснення переважного права купівлі нерухомого майна потягом одного місяця (з 05 листопада 2019 року по 05 грудня 2019 року) з дня отримання заяви ОСОБА_3 позивачем, ОСОБА_1 , не надано. Згідно норм ч.2 ст.207, ст.ст.334, 657 ЦК України, ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», договір купівлі-продажу нерухомого майна є укладеним після підписання його сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації прав на таке нерухоме майно. Крім того, ОСОБА_4 , після придбання зазначеної частини домоволодіння, було проведено його ремонт та виконано робіт з внутрішнього оздоблення будинку на загальну суму, що перевищує 100 000 грн, а тому його вартість зросла і значно перевищує ціну його придбання, що унеможливлює відступлення права власності на вказану частину домоволодіння на користь позивача за вартість первинного придбання. Зазначене свідчить, що жодних прав ОСОБА_1 при відчуженні даного домоволодіння порушено не було. Попередній орієнтовний розрахунок судових витрат відповідача на професійну правову допомогу складає 10 000 грн. Докладний розрахунок судових витрат у даній справі із відповідними розрахунками та доказами буде доданий до матеріалів справи в період розгляду справи у строки, встановлені ч.8 ст.141 ЦПК України. В зв`язку з викладеним, відповідач ОСОБА_4 просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі за необґрунтованістю. Стягнути на користь відповідача понесені судові витрати.

09.10.2020 року ОСОБА_1 надала відповідь на відзив відповідача ОСОБА_3 . Зазначила, що 27.09.2019 року позивачем була отримана заява-пропозиція про покупку 12/100 частин домоволодіння. У заяві, яка була складена нотаріусом, була зазначена ціна 190080 грн. і в порушення ч.2 ст.362 ЦК України не були указані норми, на яких ОСОБА_3 продає свою частку домоволодіння. Нотаріусом в порушення ст.84 Закону України «Про нотаріат» не видане свідоцтво про передачу заяви продавця з умовами продажу. Позивачем подано заяву відповідачу про бажання купити його частку у домоволодінні. Після виконання цих дій ст. 362 ЦК України не визначає можливе збільшення ціни продажу частки сумісної власності, і не визнає подачу іншої пропозиції про продажу частки домоволодіння. Зміна ціни пропозиції (більша, менша ціна), умов продажу допустима тільки на аукціонах, а у них був відсутній аукціон. Але 05.11.2019 року надійшла друга пропозиція від ОСОБА_3 про продажу частки за ціною 347060,00 грн. і знову без умов, строку продажу. ОСОБА_1 була складена заява і передана відповідачу через нотаріуса Дергільовою О.Г., в якій вона не відмовлялася від покупки частки домоволодіння, а забажала з`ясувати усі питання купівлі-продажу. Позивач як особа, що має переважне право покупки частки домоволодіння, не відмовлялася від її покупки. І нотаріус ОСОБА_6 в порушення ст.84 Закону України «Про нотаріат» у свідоцтво не внесла відмову в бажанні придбати частку домоволодіння та обумовлену зустріч з продавцем та незаконно оформила договір купівлі-продажу частки домоволодіння іншому покупцю ОСОБА_4 . З середини 2019 року ОСОБА_3 намагався продати частку домоволодіння особисто ОСОБА_4 (і не кому іншому), і не знайшовши законних підстав, разом з нотаріусом вчинили незаконну дію оформили купівлю-продаж домоволодіння відповідача.

Ухвалою суду від 12.10.2020 року витребувано докази.

12.10.2020 року ОСОБА_1 надала відповідь на відзив відповідача ОСОБА_4 . Зазначила, що 05.11.2019 року відповідачем ОСОБА_3 була направлена друга заява про продаж части домоволодіння позивачу. Зазначена заява була отримана позивачем, в якій також не вказувалися будь-які умови купівлі-продажу. Тому, ОСОБА_1 написала лист, в якому вона згодна купити частку домоволодіння. Даний лист особисто був наданий нотаріусу ОСОБА_6 і зареєстрований. І в цей час позивачем запропоновано призначити зустріч з відповідачем ОСОБА_3 ОСОБА_6 у присутності позивача і її представника ОСОБА_7 зателефонувала відповідачу ОСОБА_3 , але останній відмовився від зустрічі, тим самим він відмовився від продажу своєї частки домоволодіння позивачу як першому покупцю. Проте, приватний нотаріус Дергільова О.Г., в порушення ст.362 ЦК України, посадової інструкції, незаконно вчинила правочин, уклала договір купівлі-продажу частки домоволодіння відповідача ОСОБА_3 . Крім того, позивач взагалі ніколи не бачила відповідача ОСОБА_3 , з ним не знайома і зустріч для позивача була потрібна обов`язково, знати з ким остання укладає угоду, чи усі наявні документи на домоволодіння у відповідача, чи є особистий паспорт, чи фізично та психічно відповідач здоровий, як розраховуватися при укладанні договору купівлі-продажу.

Ухвалою суду від 11.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2006 року ОСОБА_1 придбала 19/100 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , що розташовані на земельній ділянці Херсонської міської ради. Право власності зареєстровано 20.12.2006 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності нерухоме майно.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №177520046 від 14.08.2019 року, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 88/100 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193010169 від 13.12.2019 року, на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2019 року ОСОБА_4 належить на праві спільної часткової власності 12/100 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

27.09.2019 року ОСОБА_3 , через приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Дергільову О.Г. повідомив ОСОБА_1 про бажання продати 12/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 за ціною 190080 грн, про те, що дане право можна реалізувати протягом одного місяця від отримання цього повідомлення.

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , бажаючи придбати частку домоволодіння у співвласника ОСОБА_3 , маючи переважне право перед іншими особами на купівлю частки домоволодіння, направила заяву нотаріусу Дергільовій О.Г. та співвласнику ОСОБА_3 , якого повідомлено про бажання купити частку домоволодіння, згоду укласти договір купівлі-продажу та провести розрахунок за частку домоволодіння у сумі, зазначеній в його повідомлені, тобто 190080 грн.

Листом приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г. від 30.10.2019 року, на заяву ОСОБА_1 від 29.10.2019 року про намір купівлі 12/100 частки у праві власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 за ціною 190080 грн., її повідомлено, що з зазначеною заявою ознайомлено ОСОБА_3 , на якій ОСОБА_3 поставив відмітку про ознайомлення із текстом заяви від 29.10.2019 року. Продавець ОСОБА_3 наміру щодо продажу належних йому 12/100 частки у праві власності на домоволодіння не виявив, 30.10.2019 року об 11:00 годині до офісу приватного нотаріуса Дергільової О.Г. не з`явився.

05.11.2019 року ОСОБА_3 , через нотаріуса Дергільову О.Г. заявою повідомив ОСОБА_1 , що він бажає продати свою частку за ціною 347060,00 грн. Дане право можна реалізувати протягом одного місяця від отримання цього повідомлення. Зазначену заяву ОСОБА_1 отримала 05.11.2019 року.

Зі змісту листа від 15.11.2019 року ОСОБА_1 , на ім`я ОСОБА_3 та на ім`я приватного нотаріуса Херсонського міського округу Дергільової О.Г. не вбачається, що ОСОБА_1 прийняла пропозицію ОСОБА_3 про придбання 12/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 за ціною 347060,00 грн, а вбачається пропозиція позивача до вирішення юридичних питань за пропозицією придбання вищевказаної частки домоволодіння за ціною 190080 грн від 27.09.2019 року.

16.01.2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дергільової О.Г. з заявою про надання копії договору про продаж 12/100 частки домоволодіння продавцем ОСОБА_3 .

Листом приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г. №01-16/50 від 22.01.2020 року щодо надання копії договору повідомлено, що згідно ст.8 та ст.8-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна таємниця сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки. Довідки про вчиненні нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Надати запитувальну ОСОБА_1 інформацію неможливо.

З витребуваного судом договору купівлі-продажу вбачається, що 13.12.2019 року було укладено договір купівлі-продажу 12/100 частки у праві власності на домоволодіння між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідно до договору ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_3 12/100 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж вказаною частки вчинено за 347060,00 грн. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 2782.

У відповідності до ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на їх купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна протягом 10 днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Згідно з ч. 4 ст.362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця, одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Тлумачення статті 362 ЦК України свідчить, що переважне право є організаційним, відносним та вторинним.

Переважне право співвласника на купівлю частки є організаційним, оскільки завдяки йому створюється передумова для набуття його носієм права на частку в праві спільної часткової власності внаслідок створення можливості для укладення договору купівлі-продажу. Саме по собі переважне право учасника спільної власності не надає його суб`єктові будь-яких майнових прав (речових, зобов`язальних та ін.), які зумовлювали б виникнення або перехід права власності. При цьому, відповідне майнове право виникає тільки завдяки укладенню договору купівлі продажу частки або в результаті переведення прав та обов`язків за договором купівлі-продажу. У свою чергу, конструкція переважного права дозволяє організувати відносини учасників спільної часткової власності, створивши передумови для суб`єкта переважного права укласти договір купівлі-продажу частки.

Відносність переважного права співвласника полягає в тому, що це право реалізується в організаційних відносинах, учасники яких є персоніфікованими. Тобто в будь-якому разі чітко визначеними є суб`єкти правовідносин спільної власності. Однак його характеристика як відносного не позбавляє переважного права співвласника й певних абсолютних властивостей, які полягають в абсолютності захисту переважного права. Під абсолютністю захисту розуміється можливість носія переважного права пред`явити позов про переведення прав та обов`язків за договором купівлі-продажу частки до будь-якої іншої особи - не учасника спільної власності.

Вторинність переважного права проявляється в тому, що його виникнення зумовлене «перебуванням» у відносинах спільної власності, завдяки чому особа має статус учасника спільної часткової власності. Тобто переважне право є вторинним до права учасника на частку. За умови припинення права на частку або правовідносин спільної часткової власності припиняється й переважне право.

Суб`єктивне право на продаж частки сторонній особі виникає у співвласника з моменту одержання відмови усіх інших співвласників від здійснення переважного права на купівлю або нездійснення ними цього права протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, якщо предметом договору купівлі-продажу є нерухоме майно, і протягом десяти днів - якщо предметом договору купівлі-продажу є рухоме майно. При цьому під здійсненням переважного права необхідно вважати передання (надіслання) продавцю оферти щодо укладення основного або попереднього договору купівлі-продажу частки.

За загальним правилом договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Ціна товару є істотною умовою правовідносин за договором-купівлі продажу, а відтак під час продажу частки у праві спільної часткової власності, продавцем має бути виконаний обов`язок повідомлення інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Ці умови оферти є істотними та повинні висловлювати актуальну інформацію стосовно предмета договірних відносин, оскільки впливають на забезпечення переважного права співвласників перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах.

Так, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 (заявою від 05.11.2019 року) належним чином повідомив позивача про свій намір продати частку (12/100) домовлодіння у праві спільної часткової власності, тобто дотримався визначеного законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у заяві від 15.11.2019 року не зазначила жодної фрази щодо згоди на придбання у відповідача 12/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 за ціною 347060,00 грн. Позивач не здійснила свого переважного права перед іншими особами на купівлю частки зазначеного домоволодіння у відповідача протягом одного місяця з дати отримання повідомлення, тому продавець ОСОБА_3 отримав право продати свою частку іншій особі.

Суд не може розцінювати таку заяву як згоду позивача на реалізацію його переважного права щодо купівлі частки, оскільки ст.362 ЦК України передбачено лише такі варіанти поведінки співвласника, якому направлена заява-пропозиція скористатися своїм переважним правом: 1) співвласник реалізовує своє переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності; 2) співвласник відмовився від здійснення переважного права купівлі; 3) співвласник не здійснить цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця,а щодо рухомого - 10 днів.

Законодавцем не передбачено іншого варіанту поведінки співвласника, якому направлена заява-пропозиція скористатися своїм переважним правом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 під час продажу частки у праві спільної часткової власності не було порушене переважне право купівлі співвласником ОСОБА_1 .

Доводи позивача, що відповідач ОСОБА_3 не міг відмовитися від продажу своєї частки в домоволодінні за ціною 190080 грн згідно пропозиції від 27.05.2019 року, яку вона прийняла, та не міг збільшувати вартість цієї частки, суд до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 362, 626, 627, 638 ЦК України.

Щодо доводів сторони позивача про укладання договору з порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК України, що є підставною для визнання правочину в порядку ч. 1 ст. 215 ЦК України недійсним, суд зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

У той же час, згідно вимог ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання саме в момент вчинення правочину стороною вимог законодавства.

Приймаючи до уваги наведене, суд не вбачає підстав для визнання договору купівлі-продажу від 13 грудня 2019 року недійсним з зазначених вище підстав.

Оскільки судом встановлено, що права позивача укладенням вищезазначеного договору купівлі-продажу, порушені не були, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Показання свідка ОСОБА_7 про те, що при спілкуванні з відповідачем ОСОБА_3 влітку 2021 року, останній повідомив, що він не бажав продавати свою частку ОСОБА_1 не впливають на висновки суду, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу були дотримані вимоги ч.2 ст.362 ЦК України.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову підлягають поверненню ОСОБА_1 з депозитного рахунку НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 347 060,00 грн, внесені ОСОБА_1 за платіжним дорученням №1 від 20 лютого 2020 року АТ «Банк Інвестицій та заощаджень» у вигляді застави.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то не підлягають і задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо вимоги відповідача ОСОБА_4 про стягнення витрати на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження надання правової допомоги відповідачем ОСОБА_4 надано: копію договору про надання правової допомоги від 05.02.2021 року, копію додаткової угоди №1 від 08.02.2021 року до договору про надання правової допомоги від 05.02.2021 року; копію акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 06.08.2021 року за договором про надання правової допомоги від 05.02.2021 року.

Згідно п.3.1 додаткової угоди про надання правової допомоги адвоката, сплачується після набрання рішення законної сили на підставі підписаних актів приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги.

За умовами акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 06.08.2021 року за договором про надання правової допомоги від 05.02.2021 року, підписаного між ОСОБА_4 та адвокатом Вініченко О.В., вартість послуг з наданої правової допомоги становить 7000,00 грн, яка має бути сплачена з моменту набрання законної сили рішенням у даній справі.

З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 264-265, 268, 279, 353 ЦПК України, ст. ст. 203 ч.1, 215 ч.1, 362 ЦК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та переведення прав та обов`язків покупця.

Зобов`язати ТУ ДСА України в Херсонській області повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з депозитного рахунку НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 347 060,00 грн, внесені ОСОБА_1 за платіжним дорученням №1 від 20 лютого 2020 року АТ «Банк Інвестицій та заощаджень» у вигляді застави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: http://ksm.ks.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 17.05.2024 року.

Суддя: С.І. Майдан