Справа № 461/1498/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/3239/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2018 року ТОВ "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обгрунтована тим, що 13 травня 2016 року між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №Z62.215.71795, згідно якого остання отримала кредит в сумі 24998,00 грн. з оплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15% річних.

Відповідач не виконувала належним чином свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого станом на 22 лютого 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 17320,71 грн.

29 грудня 2016 року між ТзОВ "Факторингова компанія "РАНТЬЕ" та ПАТ "Ідея Банк" укладено договір факторингу №29/12-1, згідно якого клієнт відступив факторові, а останній набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.

28 лютого 2017 року року між ТзОВ "Факторингова компанія "РАНТЬЕ" та ТзОВ "Фінансова компанія "Секрет", яке змінило найменування на ТзОВ "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС" укладено договір факторингу №28/02-1, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №Z62.215.71795 від 13 травня 2016 року.

Враховуючи наведене, ТОВ "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС" просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 17320,71 грн.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС" заборгованість за договором №Z62.215.71795 від 13 травня 2016 року в сумі 17320 (сімнадцять тисяч триста двадцять) гривень 71 копійку.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС" 1762,00 гривень судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що, умови п.п. 1.4, 1.6. та 6.1 Кредитного договору, якими передбачено встановлення додаткових витрат апелянта не відповідають вимогам цивільного законодавства, приписам нормативно-правових актів НБУ, суперечать засадам моральності і справедливості, а тому підлягають визнанню недійсними (нікчемними).

Вказує, що оскільки цими пунктами Кредитного договору передбачається необгрунтоване здорожчення кредитних коштів, що також свідчить про недобросовісну конкуренцію банку на ринку банківських послуг. Разом з цим, у п.п. 1.4, 1.6 та 6.1 кредитного договору визначено збори, комісії, страхові платежі, - які за своєю суті не є послугою споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» і у жодному випадку не оплачують послугу, яка надається безпосередньо споживачу, а вчиняється виключну на користь банку, а тому є нікчемними.

Стверджує, що при тотожних обставинах аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй правовій позиції викладеній у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №531/648/15-ц. Цього ж висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 333/1938/16- и. На цей час судова практика під час розгляду аналогічних спорів залишається сталою та з 2017 року не змінювалася.

Просить заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати пункти 1.4. 1.6 та 6. кредитного договору №Z62.215.71795 від 13 травня 2016 року укладеного між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 недійсними (нікчемними) та провести перерахунок суми боргу за кредитним договором №Z62.215.71795 від 13 травня 2016 року.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення ???? травня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом та матеріалами справи встанолено, що 13 травня 2016 року між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №Z62.215.71795, згідно якого остання отримала кредит в сумі 24998,00 грн. з оплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15% річних /а.с.7-9/.

У зв"язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у ОСОБА_1 станом на 22 лютого 2018 року утворилася заборгованість за тілом кредиту за договором №Z62.215.71795 від 13 травня 2016 року, в розмірі 17320,71 грн.

29 грудня 2016 року між ТзОВ "Факторингова компанія "РАНТЬЕ" та ПАТ "Ідея Банк" укладено договір факторингу №29/12-1, згідно якого клієнт відступив факторові, а останній набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором /а.с.22-24/.

В подальшому, 28 лютого 2017 року між ТзОВ "Факторингова компанія "РАНТЬЕ" та ТзОВ "Фінансова компанія "Секрет", яке змінило найменування на ТзОВ "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС" укладено договір факторингу №28/02-1, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №Z62.215.71795 від 13 травня 2016 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих підстав, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість по договору №Z62.215.71795 від 13 травня 2016 року за тілом кредиту в розмірі 17320,71 грн, в зв"язку з чим позов є підставним.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Так, згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також, згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Колегія суддів вважає доведеним з сторони позивача ТОВ "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС" факт переходу до них права первісного кредитора ПАТ "Ідея Банк".

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, ТОВ "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС" скориставшись своїм правом передбаченим п.4.2 Угоди, звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення боргу за кредитним договором, а саме тіла кредиту в розмірі 17320,71 грн.

Слід зазначити, що заперечуючи в апеляційній скарзі щодо задоволення позовних вимог, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає про наявність в умовах кредитного договору умов які не відповідають вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки кредитний договір містить несправедливі умова, а саме: п.п. 1.4, 1.6 та 6.1 кредитного договору.

Вважає, що ТОВ "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС" зобов"язане здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 13 травня 2016 року №Z62.215.71795 з огляду на нікчемність пунктів 1.4, 1.6 та 6.1 цього договору.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості-тіла кредиту №Z62.215.71795 від 13 травня 2016 року в розмірі 17320,71 грн.

Представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не доведено в складову заборгованості за тілом кредиту увійшли суми передбачені пунктами 1.4, 1.6 та 6.1 кредитного договору, які вони вважають нікчемними.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до ТОВ "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС" з позовом про зобов"язання до вчинення дій, стягнення безпідставно набутих коштів на підставі нікчемних пунктів кредитного договору, у випадку доведення зарахування внесених ОСОБА_1 коштів на погашення заборгованості, яка утворилася на підставі нікчемних умов кредитного договору.

На даний час у провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа №175/5588/23 за позовом ОСОБА_1 до АТ "Ідея Банк" про визнання пунктів договору недійсними та зобов`язання вчинити дії. З долученої копії позовної заяви до клопотання про зупинення провадження у даній справі, вбачається, що предметом розгляду справи №175/5588/23 є визнання пунктів 1.4, 1.6 та 6 кредитного договору №Z62.215.71795 від 13 травня 2016 року укладеного між ПАТ "Ідеяч Банк" та ОСОБА_1 недійсними (нікчемними), а також зобов"язання АТ "Ідея Банк" здійснити перерахунок заборгованості.

Враховуючи предмет спору даної справи, суд вважає, що наявність нерозглянутої цивільної справи №175/5588/23 за позовом ОСОБА_1 до АТ "Ідея Банк" про визнання пунктів договору недійсними та зобов`язання вчинити дії, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2018 року, в зв"язку з чим, в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про зупинення провадження у цивільній справі №461/1498/18 до розгляду Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області іншої цивільної справи №175/5588/23 - потрібно відмовити.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції і впливали на їх законність.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2018 року залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 травня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.