Справа № 331/7351/23
Провадження № 2/331/543/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жуковій О.Є

за участю секретаря : Мироненко О.В.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_5 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд виселити відповідача з квартири , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації місця проживання в цій квартирі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 користується квартирою по АДРЕСА_1 на підставі ордеру №800 від 08.04.1998 року. Разом з Позивачкою проживає її Донька ОСОБА_5 та її син ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, пиячить, вчиняє сварки, бійки, трощить меблі в квартирі, вибив двері, навіть вхідні, чим регулярно вчиняє насильство в сім`ї, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, заходи впливу неодноразово застосовані судом та правоохоронними органами виявились безрезультатними. Систематичне порушення відповідачем правил співжиття робить неможливим для інших членів сім`ї проживання з ним в квартирі.

Більше того, таке проживання відповідача становить загрозу для життя і здоров`я, оскільки ОСОБА_5 вагітна, ОСОБА_2 застосовує фізичне насильство, наносить регулярні побої, що підтверджується Заборонними приписами.

В утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ, відповідач участі не приймає, чим завдає нам значних матеріальних збитків.

Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач посилаючись на положення ст. 116 ЖК України просить суд про виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення, що змушує її звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2023 року провадження по справі відкрито. Визначеного здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

13.03.2024 відповідач надав відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що підстави, передбачені ч. 1 ст. 116 ЖК України, для виселення його з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , без надання йому іншого жилого приміщення відсутні, виходячи з такого.

На виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2022 р. в цивільній справі N? 331/4613/22, яке підлягало негайному виконанню, він у грудні 2022 року вимушений був тимчасово виселитися з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій він до цього постійно проживав, та тимчасово припинити проживати у зазначеній квартирі.

При цьому після його тимчасового виселення на підставі рішення суду в грудні 2022 року з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі залишилися належна йому на праві власності побутова техніка, меблі, його особисті речі тощо.

Надалі 04.04.2023 р. Запорізький апеляційний суд, розглянувши цивільну справу N? 331/4613/22 за його та ОСОБА_6 апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2022 р. прийняв постанову, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2022 року у цій справі скасував , та прийняв нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Біленка Олексія Валерійовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , про видачу обмежувального припису відмовив.

Після цього, у зв?язку зі скасуванням 04.04.2023 р. судом апеляційної інстанції рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2022 р. в цивільній справі N? 331/4613/22, яке фактично забороняло йому проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , він у період з квітня 2023 року й до цього часу, багаторазово вчиняв та продовжує вчиняти спроби вселитися до вказаної квартири, яка є його зареєстрованим та єдиним місцем проживання.

Однак ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у період з квітня 2023 року й до цього часу створювали та продовжують створювати йому перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, після його тимчасового виселення на підставі рішення суду в грудні 2022 року з цієї квартири, змінили замки на вхідних дверях до квартири, не надають йому ключі від зазначених нових замків, фізично перешкоджають його входженню до квартири тощо.

Враховуючи зазначені вище неправомірні дії ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , він у липні 2023 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа: Запорізька міська рада, про усунення перешкод користуванні власністю шляхом вселення.

20.11.2023 р. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя, розглянувши цивільну справу N? 331/4654/23 за його позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа: Запорізька міська рада, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, ухвалив рішення, яким його позов задовольнив, усунув йому перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення.

Зазначає , що під час його проживання до грудня 2022 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 постійно вчиняла щодо нього домашнє насильство, створюючи йому неможливі умови проживання у квартирі, у зв?язку з чим постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2022 р. в справі про адміністративне правопорушення N? 331/4115/22 стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яка набрала законної сили, її було визнано винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено на неї відповідне адміністративне стягнення.

Вважає, що саме ОСОБА_1 систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для нього проживання у спірній квартирі, систематично вчиняє щодо нього домашнє насильство, протиправно перешкоджає його проживанню у цій квартирі, ігнорує наявні судові рішення про усунення йому перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, що набрали законної сили.

Також зазначає , що він бере участь в утриманні квартири, її ремонті, а також в оплаті житлово-комунальних послуг, що підтверджується наявними у нього оригіналами відповідних квитанцій.

У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримав. В судове засідання 10 травня 2024 року представник позивача не з`явився, однак у зв`язку з тим, що в судовому засіданні була присутня позивач, суд відповідно до п.3 ч.3 ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутність.

Позивач ОСОБА_1 у вступному слові позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову.

Відповідач та його представник в задоволенні позовних вимог просили відмовити з підстав , викладених у відзиві.

Третя особа ОСОБА_5 позов підтримала. Зазначила, що ОСОБА_2 вчиняв п`яні дебоші у квартирі, розгромив двері на балкон. Роки 3-4 тому він її побив. Зазначає, що через зазначені дії відповідача боїться з ним проживати в одній квартирі. Фактично з лютого 2023 року відповідач в квартирі не мешкає, а в квартиру вона йому забороняла увійти, оскільки він не надав їй рішення суду, що набрало законної сили. В судове засідання 10 травня 2024 року третя особа не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому суд на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутність.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що разом із ОСОБА_2 працює на ЗРЗ. ОСОБА_2 характеризує як неконфліктну людину, алкогольними напоями він не зловживає. Навесні 2023 року він разом із ОСОБА_2 тричі приходили до нього в квартиру по АДРЕСА_2 . Однак до квартири ОСОБА_2 не пустили, він не зміг відчинити двері, оскільки були замінені вхідні замки.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона проживає із ОСОБА_2 однією родиною. Разом з ним вони деякий час мешкали в його квартирі по АДРЕСА_2 . Однак , після того, як до квартири вселилася сестра ОСОБА_2 . ОСОБА_5 , їм створили неможливі умови для проживання, а після цього їх виселили за рішенням суду. В квітні 2023 року вона разом і з ОСОБА_2 приходили до квартири забрати речі, однак її не пустили. Також, їй відомо , що позивач змінила вхідні замки. ОСОБА_2 за час проживання в квартирі нікого не чипав, нічого не ламав. Він працює в дві зміни на заводі.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до корінця ордера на житлове приміщення № 800 ОСОБА_1 було видано ордер на право зайняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Заводської райадміністрації № 300 від 18.03.1997 р., склад сім`ї: ОСОБА_8 чоловік, ОСОБА_2 син, ОСОБА_9 син, ОСОБА_10 син. Ордер одержано 01.07.1997 р.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 2310-2, місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації: 27.01.1998 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2022 року у справі 331/4613/22 було видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначено заходи тимчасового обмеження їх прав та покладено обов`язки, зокрема, заборонено наближатися ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на визначену відстань до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 04.04.2023 року рішення Жовтневого районного суду від 01.12.2022 року у справі 331/4613/22 скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біленка О.В., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , про видачу обмежувального припису відмовлено, з огляду на те, що матеріали справи не містять жодних доказів вчинення насильства ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відносно ОСОБА_1 .

Крім того, постановою Запорізького апеляційного суду від 04.04.2023 року у справі 331/4613/22 було встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2022 р. у справі № 331/2901/22 за протоколом серії ВАБ № 916949 від 25.08.2022 р., який надійшов з відділу поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрито провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому, постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2022 р. у справі № 331/4115/22 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (домашнього насильства щодо ОСОБА_2 , вчиненого ОСОБА_1 26.10.2022) та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Також, як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2023 року у справі 331/4654/23 , яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 21 лютого 2024 року , ОСОБА_2 усунено перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, судом встановлено, що підтверджено показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , а також актами ОСББ «Козача 1» від 30 грудня 2023 року та 24 березня 2024 року , що ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з березня 2023 року по теперішній час

Згідно з частиною першою статті 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичними порушеннями правила співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо.

Для застосування ст. 116 ЖК України, необхідно встановити які саме систематичні порушення правил співжиття допускає відповідач, у чому це виражено та які докази є на підтвердження.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене , встановлені в судовому обставини справи, які свідчать про те, що ОСОБА_2 чиняться перешкоди у проживанні в спірній квартирі , де останній не проживає з грудня 2022 року , суд приходить до висновку , що позивач не надав суду належних та допустимих доказів наявності обставин, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України, які можуть бути підставою для виселення відповідача із спірного житлового приміщення.

Зазначивши у позовній заяві, що відповідач створює для нього нестерпні умови для проживання, позивач, в порушення ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав жодного доказу на підтвердження зазначених обставин, а ОСОБА_2 в свою чергу надані докази порушення прав останнього, що встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2023 року у справі 331/4654/23, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Таким чином встановлено, що позовні вимоги є необґрунтованими, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження підстав позову, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_5 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 14 травня 2024 року.

Суддя: О.Є. Жукова