Справа № 464/420/24
пр.№ 2/464/621/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

за участі: секретаря судового засідання Шманько О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу №200, за участі третьої особи Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сихівчани-10», про визнання прав власності,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, поданим представником ОСОБА_2 , до відповідача Житлово-будівельного кооперативу №200 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Позов обґрунтовано тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів №187 від 15.06.1989 ОСОБА_3 видано ордер на право зайняття житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 . Право власності на вищевказану квартиру позивач набув шляхом повної виплати пайового внеску, будучи членом ЖБК №200. Однак свідоцтва про право власності на квартиру не отримав, державну реєстрацію цього права не здійснював, оскільки відповідно до діючого законодавства на той час право власності члена житлового кооперативу на кватиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало державної реєстрації. Станом на цей час розпоряджатися його майном не може, оскільки таке підлягає обов`язковій державній реєстрації. Разом з тим, виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності в органах реєстраційної служби на нерухоме майно у зв`язку із відсутністю інформації про код ЄДРПОУ юридичної особи ЖБК №200. У зв`язку з цим, виникла необхідність звернення до суду з таким позовом та визнання права власності на квартиру.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, вернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив суд такий задовольнити.

Представник відповідача Житлово-будівельного кооперативу №200 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду, причин неявки не повідомив та не подав відзив на позовну заяву.

Представник третьої особи ОСББ «Сихівчани-10» в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Судом, на підставі положень статей 223, 280 ЦПК України, враховуючи також відсутність відповідних заперечень представника позивача, здійснено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів №187 від 15.06.1989, члену ЖБК №200 ОСОБА_1 з сім`єю видано ордер на право зайняття житлового приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу, а саме квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 68-69).

Із довідки ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 02.07.2021 №1/4352 видно, що квартира АДРЕСА_2 на праві особистої власності не зареєстрована, свідоцтво про право власності не видавалось (а.с. 8, 9).

Відповідно до довідки ЖБК №200 від 19.10.2006 №19/06, довідки ОСББ «Сихівчани-10» №19 від 01.06.2021 ОСОБА_1 є членом ЖБК №200 та останньому в кооперативі належить квартира АДРЕСА_1 складається з двох кімнат загальною площею 52,4 кв.м. Пайовий внесок, що становив 9870крб. 40 коп. за вищевказану кватиру членом кооперативу ОСОБА_1 внесено повністю 04.02.1992. ЖБК №200 створений 16.03.1988 на підставі рішення виконкому Львівської міської ради народних депутатів №103 від 1988, зареєстрований виконкомом Львівської міської ради народних депутатів 29.03.1988 №210 (а.с. 17, 18).

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» (чинного на момент виникнення відповідних правовідносин) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 182 ЦК України (чинного на момент розгляду справи), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2013) передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищенаведене, у позивача, який, будучи членом ЖБК №200, повністю сплатив пайовий внесок за квартиру, виникло право власності на зазначене нерухоме майно, однак таке право не підтверджене відповідними правовстановлюючими документами.

У зв`язку з тим, що єдиним належним способом захисту права позивача є визнання права власності, позовні вимоги необхідно задовольнити та визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, датою ухвалення рішення у справі, призначеній до розгляду на 14.05.2024, є дата складення повного судового рішення, а саме 21.05.2024.

Керуючись статтями 182, 334, 391, 392 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 2, 81, 89, 141, 247, 258 259, 280 282 ЦПК України,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_3 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 21.05.2024.

Головуючий Дулебко Н.І.