ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1386/24
провадження № 2/753/3386/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гусак О.С. з секретарем Володьком С.С., з участі представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики у загальному розмірі 36 421,32 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що 28 грудня 2021 року ОСОБА_2 було надано в якості позики ОСОБА_3 за складеною нею розпискою суму грошових коштів у розмірі 27 000 грн. Відповідач в свою чергу зобов`язана була повернути суму позики у строк до 1 березня 2022 року. Однак, станом на сьогоднішній день відповідачем не повернуто суму заборгованості. Посилаючись на наведене, просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за розпискою від 28 грудня 2021 року у розмірі - 27 000 грн, суму інфляційних втрат у розмірі - 7 901,27 грн, 3% річних у розмірі 1 520,05 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000 грн, судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано судді Гусак О.С.

Згідно із відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», відповідач ОСОБА_3 , не значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , чи за будь-якою іншою адресою в м. Києві.

2 лютого 2024 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва витребувано від Державної міграційної служби України наявну інформацію щодо останнього зареєстрованого місця проживання/перебування, фактичного або повідомленого та від Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

21 лютого 2024 року від Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України надійшла інформація, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знята з реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 28 березня 2024 року 10 год 30 хв.

28 березня 2024 року справу відкладено на 25 квітня 2024 року.

25 квітня 2024 року справу знято з розгляду у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.

Наступною датою судового засідання визначено 15 травня 2024 року.

15 травня 2024 року у судовому засіданні у режимі відеоконференції брала участь представник позивача ОСОБА_1 .

Відповідач тричі у судове засідання не з`явилась, за останньою відомою адресою їй надсилались повістки з повідомленням про дату, час та місце судового засідання.

Правом на подачу відзив відповідач не скористалася.

Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, справа вирішується за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно розписки 28 грудня 2021 року ОСОБА_2 було надано в якості позики ОСОБА_3 суму грошових коштів у розмірі 27 000 грн (а.с. 4).

Однак взятих на себе зобов`язань відповідач у визначений строк належним чином не виконав та до цього часу борг повністю не повернув.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

За приписом частини 1 статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже невиконання позичальником договірного зобов`язання у встановлений строк є підставою для судового захисту порушеного права позикодавця шляхом примусового стягнення суми позики.

Частиною 1 статті 1048 цього Кодексу передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано розписку, яка свідчить про те, що позивач передав, а відповідач отримала в борг грошові кошти та зобов`язувалася їх повернути у визначений строк готівкою, однак свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконала і борг до цього часу повністю не повернула.

Отже на підставі оцінки наведених позивачем аргументів і наданих ним доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (основного боргу) у розмірі 27 000 грн.

Крім того, позивач просив стягнути 3 % річні та інфляційні втрати за період з березня 2022 року по 15 січня 2024 рок.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18.

Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви нарахування санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, позивачем здійснено за період з 2 березня 2022 року по 15 січня 2024 року.

Враховуючи наведені положення та період за який позивач просить стягнути 3 % та інфляційні витрати, суд дійшов висновку що такі вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що на виконання вимог ст. 134 ЦПК України разом із позовною заявою представником позивача ОСОБА_1 подала попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правову допомогу витрат, які вона очікує понести в зв`язку з розглядом справи, що складає 12 000 грн.

Норма частини 8 статті 141 ЦПК України визначає, що докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази.

У матеріалах справи міститься ордер на надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Демченко О.М. та квитанція про сплату 12 000 грн за договором. (а. с. 10, 19, 21).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.

У позовній заяві представником позивача було визначено детальний опис робіт:

- консультування позивача з приводу подачі позовної заяви 5 000 грн;

- складання позовної заяви 7 000 грн;

- участь у судовому засіданні 1 500 за одне судове засідання.

Суд вважає, що супровід даної справи не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних, регулювання даної категорії справи здійснюється невеликим обсягом нормативно-правових актів, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлена представником позивача сума судових витрат на правову допомогу у розмірі 12 000 грн. є завищеною і непропорційною до предмета спору.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Позов задоволено на 74 % (27000*100/36421,32).

12000 *74 % = 8880 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просив стягнути з відповідача витати на правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.

Однак обгрунтованими і розумним розміром витрат на правову допомогу у справі, в якій предметом спору є стягнення заборгованості за розпискою є 4 000 грн, які підлягають стягненню із відповідача.

Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 986, 40 грн за подання позову (а.с. 48) .

Оскільки позов задоволено частково, суд покладає на відповідача судовий збір у розмірі 730 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за розпискою у розмірі 27 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 730 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Гусак О.С.