МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Номер провадження № 2/521/691/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м.Одеси у складі

судді Маркарової С.В.

за участю секретаря Вінжановської К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

позивач : ОСОБА_1

відповідач : ОСОБА_2

предмет позову : стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Позивач 12.07.2023 року звернувся до суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 30.07.2013 року сторони уклали договір позики.

За договором відповідач отримав у власність від позивача грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США, зобов`язавшись повернути позивачу таку ж кількість грошей в строк шість місяців з укладення договору.

Взяті на себе зобов`язання відповідач в досудовому порядку не виконав.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача суму основного боргу за договором за судовим рішенням (40 000 доларів США) та застосувати до виниклих правовідносин вимоги статті 625 ЦК України, стягнувши три відсотка річних за невиконання зобов`язання 368 доларів США 22 центи.

Позивач в процесі розгляду справи позов підтримав.

Відповідач в судові засідання не з`явився, надав письмові пояснення, в яких не заперечував виниклі між сторонами правовідносини.

Разом із тим, ОСОБА_2 просив суд застосувати строк позовної давності та з цих підстав відмовити позивачу у позові, заявивши відповідне клопотання.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав :

Судом встановлено, що між сторонами 30.07.2013 року укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у власність грошові кошти у розмірі 40 000 доларів США.

Строк повернення грошей обумовлений сторонами як шість місяців з укладення договору, тобто до 30.01.2014 року.

Грошові кошти за договором були фактично отримані відповідачем.

Зазначене підтверджується розпискою від 30.07.2013 року, не оспорювалось відповідачем в процесі розгляду справи.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України спірний договір укладений в простій письмовій формі, що не суперечить вимогам закону.

На час звернення із даним позовом спірні кошти відповідачем в досудовому порядку не повернуті, що визнано відповідачем.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Обов`язкове нотаріальне посвідчення договору законом не передбачено.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Так, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом із тим, відповідач в процесі розгляду справи скористався процесуальним правом на клопотання про застосування до виниклих правовідносин позовної давності.

Клопотання не суперечить процесуальному закону та обставинам справи.

Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позовною давністю захищається порушене право позивача та суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги.

Так, якщо судом встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Відповідно до ст.257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин.

Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Так, строк позовної давності для захисту порушеного права для позивача почався 30.01.2014 року та сплив, відповідно, 30.01.2017 року.

Позивач обізнаний зі строком повернення спірних грошей відповідачем зі змісту укладеного ним договору, оригінал, якого наявний у позивача; оглянутий судом.

Строк позовної давності по виниклих правовідносинах, визначений національним законом, є чітким, зрозумілими та передбачуваними.

З вимогами про повернення спірних грошей в досудовому порядку позивач почав звертатись до відповідача вже після спливу встановленого законом строку, а саме з лютого 2023 року.

До суду із позовом позивач звернувся тільки 12.07.2023 року.

Поважна причина пропуску строку позовної давності позивачем в 9 років останнім в процесі розгляду справи не визначена, докази останньої, відповідно, суду в процесі розгляду справи - не надані.

Враховуючи вищевикладене, по виниклих правовідносинах наявні підстави для відмови у позові за строком позовної давності.

Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України : Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя: С.В. Маркарова

Повний текст рішення виготовлений 23.04.2024 року

09.04.24