Справа № 161/1206/24 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/453/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Киці С. І., Матвійчук Л. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на ті обставини, що з 29 жовтня 2021 року перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2023 року. У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , на утримання якої відповідач за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2023 року на її користь сплачує аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, позивач зазначала, що малолітня дочка проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а сама вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення останньою трирічного віку та інших джерел доходу, як крім соціальних виплат, не має.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що відповідач ОСОБА_2 є офіційно працевлаштований, отримує стабільну заробітну плату, практично здоровий, а тому спроможний сплачувати аліменти на її утримання, позивач ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення, яким стягувати щомісячно з останнього аліменти на її утримання до досягнення їх дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2024 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 січня 2024 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.

В поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів на її утримання як бувшої дружини - 1/10 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, не дотримався принципу справедливості й розумності, та не врахував ряд обставин, а саме фінансову можливість відповідача сплачувати аліменти та її потребу у матеріальній допомозі до досягнення дитиною трьох років.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам матеріального і процесуального права, просив залишити його без змін, а подану позивачем апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій не виповнилося три роки, і яка проживає разом з його бувшою дружиною позивачем ОСОБА_1 , і як особа працездатного віку може надавати матеріальну допомогу, а позивач має право на отримання від останнього аліментів на своє утримання. Крім того, визначаючи розмір аліментів на дружину 1/10 частку від заробітку відповідача, який підлягає стягненню, суд вважав, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження призначення аліментів в іншому розмірі сторонами не було надано.

Однак, повністю погодитись із зазначеними висновками суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Встановлено, що з 29 жовтня 2021 року сторони перебувавали у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2023 року в справі № 161/19470/23.

У шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10 серпня 2022 року, виданого Виконавчим комітетом Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області, яка проживає з позивачем.

Також встановлено і дана обставина визнана сторонами спору, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2023 з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Із наявного в матеріалах справи витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 08 січня 2024 року слідує, що відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем і з 08 січня 2024 року виконує обов`язки за посадою командира 3-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти (з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних), а отже є працевлаштованим та отримує заробітну плату.

Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

У відповідності до статті 80 СК України, у разі визначення розміру аліментів одному із з подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 84 цього Кодексу право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19).

Із системного аналізу наведених правових норм слідує, що у дружини - матері виникає право на отримання аліментів на її утримання від чоловіка - батька за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їхньою спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів для надання матеріальної допомоги (аліментів). При цьому, таке право не залежить від того чи дружина працює та від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання до суду доказів того, що позивач, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти їй належить незалежно від цієї обставини.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Отже, встановивши ті обставини, що спільна дитина сторін спору, яка не досягла трирічного віку, проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідач ОСОБА_2 є фізично здоровою, працездатною особою, на своєму утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб не має, офіційно працевлаштований, будь-яких доказів того, що його матеріальний стан значно погіршиться після сплати аліментів на бувшу дружину ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надав, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача.

Разом з тим, встановлений судом першої інстанції розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача на користь позивача, на думку колегії суддів, є недостатнім.

Зокрема, апеляційний суд виходить з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами того факту, що він не має можливості надавати бувшій дружині матеріальну допомогу в більшому розмірі, ніж 1/10 частка від його доходу, до досягнення дитиною трирічного віку, зважаючи на те, що останній є працездатною особою, перебуває на військовій службі та отримує грошове забезпечення.

Крім того, визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати на користь позивача, колегія суддів враховує ту обставину, що з відповідача ОСОБА_2 вже стягуються аліменти на малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від його доходу, тому такий же розмір аліментів на утримання позивача, як про це просить остання, буде обтяжливим для відповідача.

Виходячи із наведеного, з метою дотримання балансу інтересів сторін, апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, які слід стягувати із відповідача на утримання бувшої дружини, є недостатнім та підлягає збільшенню до 1/8 частки від його доходу, що буде розумним та справедливим по відношенню до сторін спору з врахуванням об`єктивної можливості матеріального забезпечення дійсних потреб кожного з них.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки при вирішенні питання в частині визначення розміру аліментів на дружину суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 6 даної статті визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При зверненні до суду з позовною заявою та з апеляційною скаргою позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Отже, враховуючи, що апеляційна скарга задовольняється частково, а позивач звільнена від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути із відповідача в дохід держави у розмірі 3028 грн (1211,20 + 1816,80).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2024 року в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, змінити, збільшивши його до 1/8 частки щомісячно від усіх видів заробітку (доходу) платника.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді