Справа № 521/2259/24
Номер провадження № 2/521/2944/24
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді - Бобуйка І.А.,
секретаря судового засідання - Скрипченко Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), який діє в інтересах ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), треті особи: ОСОБА_4 (адреса розташування: АДРЕСА_4 ), Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Ген. Петрова, 22) про визнання договору міни нерухомого майна дійсним,-
21.02.2024 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив суд, у якому просив суд: визнати дійсним договір міни №26/97 від 05 листопада 1997 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 , на Одеській Новій Біржі, яким сторонами здійснено міну квартири АДРЕСА_5 на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , зареєстрований в КП «Одеське МБТі та РОН», реєстраційний запис від 20.07.1998 року за реєстровим номером 368 у реєстровій книзі 243пр на сторінці 30.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.03.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.04.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.
В судове засідання позивач не з`явився, подав до Малиновського районного суду м. Одеси заяву, в якій вона просив суд розглянути справу без його участі та просив задовольнити позовні вимоги повністю.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав
Треті особи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05 листопада 1997 року було укладено Договір міни №26/97 між ОСОБА_3 , який був на той момент членом ОСОБА_4 , надалі «Ініціатор угоди» та ОСОБА_6 , яка була на той момент членом Одеської Нової Біржі, надалі «Учасник угоди», діючи від свого імені та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 , на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради №11 від 17 жовтня 1997 року.
Відповідно до п. 1 Договору міни №26/97 від 05 листопада 1997 року одного майна на інше, вбачається наступне: «Ініціатор угоди» ( ОСОБА_3 ) передав, а «Учасник угоди» ( ОСОБА_7 ) прийняла у власність квартиру загальною площею 63,9 кв.м., що складається з трьох кімнат житловою площею 37,4 кв.м., а також: коридор-1, кухня-7, туалет-3, санвузол-4, комора-8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Одеською залізницею 21 368, стор. 30, кн. 243 пр. червня 1997 року, зареєстрованого МБТІ м. Одеси 10 вересня 1997 року, інвент. 368, стор. 30, кн.. 243 пр.
Відповідно до п. 2 Договір міни № 26/97 від 05 листопада 1997 року, «Учасник угоди» ( ОСОБА_7 ) передала, а «Ініціатор угоди» ( ОСОБА_3 ) набув право на квартиру загальною площею 48,9 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_7 , що належить в рівних частках ОСОБА_7 , ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житлове приміщення № НОМЕР_2 , виданого Одеською залізницею 07 лютого 1994 року, зареєстрованого МБТІ м. Одеси 12 квітня 1994 р., інвентарний № 5 пр., стор. 192, реєстр № 97.
Відповідно до п. 4 Договору міни № 26/97 від 05 листопада 1997 року, сторони засвідчили, що обміняне майно на той момент не було продано комусь іншому, не передано в дар, в заставу, в оренду, в спірному порядку або під арештом не перебуває.
Відповідно до п. 5 Договору міни № 26/97 від 05 листопада 1997 року, претензій до якості та кількості майна, що обмінюється, сторони не мають.
Відповідно до п. 6 Договору міни № 26/97 від 05 листопада 1997 року, обмін сторонами здійснюється без додаткової оплати
Відповідно до п. 9 Договору міни № 26/97 від 05 листопада 1997 року на виконання ст. 227 ЦК України (чинного на той момент) ОСОБА_7 зобов?язалася зареєструвати даний договір в МБТІ м. Одеси.
Після укладання договору міни сторонами були виконані всі умови договору, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , вселилася у вказаний об?єкт нерухомості.
Право власності на вищевказану квартиру належним чином зареєстровано в КП «Одеське МБТі та РОН», реєстраційний запис зроблено 20.07.1998 року за реєстровим номером 368 у реєстровій книзі 243пр на сторінці 30.
Відповідно до рішення Малиновського районного суду від 19 травня 2015 року позивач - ОСОБА_1 , є опікуном своєї матері ОСОБА_9 . Рішення суду набрало чинності.
Отже, позивач - ОСОБА_1 , є законним представником своєї матері ОСОБА_10 .
Заочним рішенням Малиновського районного суду від 04 липня 2017 року шлюб, зареєстрований 19 квітня 2003 року у Першому відділі реєстрації актів громадянського стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, запис за № 163, між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 - розірвано. Зазначене, також, вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 04.11.2023 р., Після розірвання шлюбу матері позивача визначено прізвище « ОСОБА_2 ».
Відповідно до ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою, встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочин від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.
Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров?я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов?язки.
Відповідно до абз. 2 п. 1.2 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім?ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров?я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 № 34/166/131/88, опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров?я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов?язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК України, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Договір міни між сторонами був укладений 05.11.1997 року, тому на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР (1963 року).
Згідно зі статтею 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов?язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов?язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.
Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК України (у редакції 1963 року).
Відповідно до частини першої статті 45, статті 47 ЦК України (у редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.
Нотаріальне посвідчення угод обов?язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частина 2 статті 48 цього Кодексу.
Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
При укладанні договору міни сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року №1956-XII, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому сторони вважали, що договір міни нерухомого майна укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.
Відповідно до частини другої статті 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Крім того, за змістом статей 128, 153 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 154 ЦК України у редакції 1963 р., коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.
Судом встановлено, що реєстрація в бюро технічної інвентаризації за позивачами права власності на домоволодіння на підставі договору міни, посвідченого товарною біржею, а не нотаріусом, станом на 05.11.1997 року не суперечила чинному законодавству.
З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України "Про товарну біржу", у суду є підстави для визнання договору міни нерухомого майна № 26/97 від 05.11.1997 року, оформленого в товарній біржі дійсним.
Судом встановлено, що здійснивши державну реєстрацію в КП «Одеське МБТі та РОН» за реєстровим № 368 у реєстровій книзі 243пр на сторінці 30 право власності за позивачами, держава цим самим визнала їх право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.
3 огляду на вищевикладене, вбачається, що сторони виконали умови договору міни, договір відповідно до частини 2 статті 227 ЦК УРСР був зареєстрований в БТІ у передбаченому законом порядку, угода з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, сторонами досягнуто згоди зі всіх його істотних умов, таким чином позивачі набули право власності на квартиру і правомірно володіють нею до теперішнього часу, тому, суд вважає про наявність підстав для задоволення позовних вимог з метою розпорядження належним позивачу майном.
Отже, оскільки договір міни нерухомого майна від 05.11.1997 року було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, суд прийшов до висновку, що сторони добросовісно помилялися щодо відсутності необхідності нотаріального посвідчення договору, а тому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 5, 15, 16, ЦК України від 16.01.2003 року, ст.ст. 41, 42, 47, 86, 128, 153, 220, 224, ЦК УРСР від , ст. 41 Конституції України, ст. 15 Закону України «Товарну біржу», керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 267, 352 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -
Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), який діє в інтересах ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), треті особи: ОСОБА_4 (адреса розташування: АДРЕСА_4 ), Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Ген. Петрова, 22) про визнання договору міни нерухомого майна дійсним, - задовольнити.
Визнати дійсним договір міни №26/97 від 05 листопада 1997 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 , на Одеській Новій Біржі, яким сторонами здійснено міну квартири АДРЕСА_5 на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , зареєстрований в КП «Одеське МБТі та РОН», реєстраційний запис від 20.07.1998 року за реєстровим номером 368 у реєстровій книзі 243пр на сторінці 30.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
С У Д Д Я: І.А. Бобуйок