Провадження № 2/359/644/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі :

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

встановив:

19 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просила визнати за нею право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , кий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати, що позивач має право на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1238 га (0,0946 га та 0,0292 га) для ведення особистого селянського господарства розташованих в межах с. Проців Бориспільського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги обґрунтовано тим, що частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 за життя належала нині покійному батьку позивача ОСОБА_4 , яку на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2023 року, ухваленого у справі за № 359/7275/22, успадкувала ОСОБА_2 .. Іншим співвласником даного домоволодіння на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 19 грудня 1995 року був його брат ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У визначений законом шестимісячний термін, а саме 22 серпня 2022 року, ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 69602022. 21 червня 2023 року державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинська Л.А. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину. Підставами для вказаного слугувало те, що в договорі купівлі продажу від 19 грудня 1995 року не вказано розмір частки у домоволодінні, яка належала ОСОБА_3 через що неможливо чітко визначити склад спадкового майна. Також державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом і на земельні ділянки площею 0,15 га, 0,0805 га та 0,1238 га (0,0946 га та 0,0292 га), які були виділені ОСОБА_3 на підставі рішення сесії Процівської сільської ради Бориспільського району від 16 листопада 2012 року за № 216, оскільки померлий за життя не набув права власності на них. Наявна лише виготовлена ТОВ «АВТ ІНВЕСТ» технічна документація щодо них. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 звернулась до суду з метою захисту спадкових прав.

Ухвалою суду від 10 листопада 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки і встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 21 лютого 2024 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 21 лютого 2024 року витребувано від Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 .

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість позивач та представник позивача подали до суду заяви, якими позовні вимоги підтримали та просила їх задовольнити, розгляд справи просили здійснити у їх відсутність.

Відповідач також подала до суду заяву, якою просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши подані сторонами заяви та матеріали справи, в тому числі належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Приписами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав люди-ни» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько позивача ОСОБА_3 . Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 05 березня 2022 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Родинні відносини між спадкодавцем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 підтвердь-жуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 17 жовтня 1967 року Б/ЗАГЕ м. Борисів та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 виданим 24 березня 1990 року Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених; копією посвідки про народження серії НОМЕР_4 виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданим 13 березня 1945 року Бориспільським районним ЗАГС.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповіт за життя не склав.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить : частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та право на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1238 га (0,0946 га та 0,0292 га) для ведення особистого селянського господарства розташо-ваних в межах с. Проців Бориспільського району Київської області.

У встановлений законом строк позивач звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №69816442.

Відомості про інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку майна ОСОБА_3 матеріали цивільної та спадкової справи не містять.

21 червня 2023 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинською Л.А. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , після смерті її рідного дядька, ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відмова обґрунтована тим, що у договорі купівлі-продажу не визначено, яка саме частка житлового будинку належить померлому, а тому неможливо встановити склад спадкового майна.

На підставі рішення Процівської сільської ради Бориспільського району №19 від 20 листопада 2015 року АДРЕСА_1 .

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що спору про спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 немає. Доказів протилежного суду не надано.

Спірні правовідносини регулюються книгою 6 ЦК України «Спадкове право».

Відповідно ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи (здатність мати цивільні права та обов`язки) припиняється у момент її смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини

Відповідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У частинах 1 та 2 ст. 355 ЦК України зазначено - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно ч.1, 2 ст. 372ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності,може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними,крім випадків,установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що за текстом договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями під АДРЕСА_1 від 19 грудня 1995 року не вказано яка саме частка належить покупцям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Вказаний об`єкт нерухомого майна був у їх спільній сумісній власності. Обидва власники домоволодіння померли. Виходячи з загального правила, передбаченого ч. 2 ст. 372 ЦК України, суд вважає, що частки співвласників у цьому нерухомому майні були рівними, тобто ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належало по 1/2 частці житлового будинку з надвірними будівлями під АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 08 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення спадкових прав позивача та забезпечення юридичної визначеності належить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Відповідно ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Стаття 40 ЗК України передбачає, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

За змістом 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

У частинах 1, 2, 7 ст. 118 ЗК України вказано, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначе-них статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Встановлено, що рішенням Процівської сільської ради за №216 від 16 листопада 2012 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, а саме : ОСОБА_3 площею 0,15 га для будівництва обслуговування житлового будинку та площею 0,1238 га (0,0946 га та 0,0292 га) для ведення особистого селянського господарства, виготовлену ТОВ «АВТ Інвест».

З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_3 розпочав виготовлення проекту, збір необхідних документів, проте не встиг отримати правовстановлюючий документ, зареєстру-вати за собою право власності на вказану земельну ділянку.

ЗК України визначав, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; державна реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано то, відповідно статті 1216 ЦК України, право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкомців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатись до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності на цю земельну ділянку.

В такому випадку до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ввійшло право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслугову-вання житлового будинку, що розташована в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1238 га (0,0946 га та 0,0292 га) для ведення особистого селянського господарства розташованих в межах с. Проців Бориспільського району Київської області.

Однак, позивач звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку, відтак суд приходить переконання, що ОСОБА_1 обрала неналежний спосіб захисту права, а тому у задоволенні позову в частині вимог про визнання права власності на земельну ділянку слід відмовити.

Зважаючи на вказане, суд вважає доведеними обставини, зазначені в позовній заяві, а відтак наявні підстави для її часткового задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10-13, 76-82, 133, 141, 258-259, 263-265, 353, 354 Цивільного процесуального України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відомості про позивача : ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_6 , паспорт НОМЕР_7 виданий в червні 1997 року Старокиївським РУ ГУ МВС України в м. Києві, зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 ).

Відомості про відповідача : ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_8 , паспорт НОМЕР_9 (повні дані відсутні), зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 ).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислює-ться з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 15 травня 2024 року.

Суддя Яковлєва Л.В.