МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/5661/23
Провадження № 22-ц/812/546/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Гаврасієнка В.О. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за теплову енергію, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2023 року ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення боргу за теплову енергію в сумі 147820,31 грн, а також суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції 20178,31 грн, три відсотки річних 3037,75 грн та судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 липня 2020 року між ТОВ «Біном СТ» в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна, предметом якого є передача власності - нежитлових приміщень підвалу, що складаються з нежитлових приміщень підвалу літ. Анд загальною площею 189,3кв.м. в житловому будинку літ. А-9 за адресою: АДРЕСА_1 .

24 липня 2020 року була здійсненна реєстрація права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення підвалу літ. Анд загальною площею 189,3 кв.м., що розташовані в житловому будинку літ. А-9 адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №217656331.

Постановою КМУ від 8 вересня 2021 року № 1022 (далі ПКМУ 1022) затверджено зміни, що вносяться до Постанови від 21 серпня 2019 р. № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії». Ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії та індивідуальним і колективним споживачем який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії, та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

Згідно п. 13. постанови КМУ № 1022 надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.

Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Відповідно до вищезазначених змін затверджено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» викладено на офіційному сайті Підприємства https://nikoblteplo.com.ua/content/ukladennya-dogovoriv.

Враховуючи зазначене з 01.11.2021 р. між позивачем та відповідачем був укладений типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання №6306.23 де, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором за об`єктом, що розташований в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до Додатку 1,2 Договору № 6306.23 опалювальна площа нежитлових приміщень становить 189,30кв.м. Відповідач був споживачем послуги з постачання теплової енергії в опалювальні періоди 2021-2022рр., 2022-2023рр.., тобто в період за який виникла заборгованість.

Постачання теплової енергії до нежитлових приміщень за вищезазначеною адресою підтверджується нарядами та наказами виданими на підставі рішень Миколаївської міської ради Виконавчого комітету про початок та закінченні опалювального сезону у спірний період.

Так, в опалювальні періоди 2021-2022рр., 2022-2023рр. позивач здійснював постачання теплової енергії до нежитлових приміщень, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядом про підключення постачання теплової енергії №296 від 08.11.2021р.; наказом №115 від 08.04.2022р. виданим на підставі рішення ММР Виконавчого комітету про закінчення опалювального періоду № 263 від 28.03.2022р.; нарядом про підключення постачання теплової енергії №293 від 11.11.2022р.; рішенням ММР Виконавчого комітету про закінчення опалювального періоду №176 від 24.03.2023р. (Додаток № 6)

Відповідно до п. 30-34 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання №6306.23 cпoживaч здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу у розмірі, вказаному у Додатку 1,2 до Договору (Додаток № 5).

Вказані нежитлові приміщення підвалу розташовані в житловому будинку, де система опалення єдина, а теплова енергія подавалася до нежитлових приміщень в опалювальні періоди 2021-2022рр., 2022-2023рр. Отже, в умовах єдиної системи опалення, подача теплоносія до системи теплоспоживання будівлі забезпечує опалення всіх її приміщень, теплове обладнання яких підключено до системи централізованого опалення. Враховуючи, що теплове обладнання нежитлових приміщень відповідача підключено до системи централізованого опалення будівлі, він фактично є споживачем теплової енергії в опалювальні періоди 2021-2022рр., 2022-2023рр. Підтвердженням чого є відомості споживання теплової енергії абонентом по вузлу обліку №801251.01.

Обсяг наданої теплової енергії у нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в опалювальні періоди 2021-2022рр., 2022-2023рр. зазначено у облікових картках теплопостачальної організації на підставі показників вузла комерційного обліку теплової енергії.

Обсяг та вартість отриманої відповідачем (споживачем) теплової енергії визначені пропорційно опалювальній площі нежитлових приміщень із застосуванням тарифів, що зазначені у наказах ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідач (споживач) ухилявся від сплати рахунків, хоча продовжував споживати теплову енергію, що стало підставою для звернення до суду.

Також звертає увагу, що відповідно до змін, затверджених Постановою КМУ від 8 вересня 2021 р. № 1022 (далі ПКМУ 1022), що вносяться до Постанови від 21 серпня 2019 р. № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» та наказом ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» від 13 жовтня 2021р. № 650/1 на підставі Рішення Виконавчого комітету ММР від 13 жовтня 2021 р. № 983; наказом від 30.11.2021р. №792 на підставі Рішення Виконавчого комітету ММР від 24.11.2021р жовтня 2021 р. № 1166 «Про встановлення ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» двохставкових тарифів на теплову енергію, послугу з постачання теплової енергії та транспортування теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» тепловими мережами підприємства» застосовуються двоставкові тарифи на теплову енергію за умовно-змінною та умовно-постійною частиною тарифу.

Умовно-змінна частини тарифу - плата за фактично спожиту теплову енергію за даними лічильника теплової енергії. Ця плата нараховується лише під час опалювального сезону. Вона відшкодовує умовно-змінну частину витрат на виробництво та транспортування теплової енергії в частині витрати на придбання природного газу та електроенергії

Умовно-постійна частина тарифу - плата за одиницю приєднаного теплового навантаження (абонентська плата). Ця плата передбачає умовно-постійну частину економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, які не увійшли до умовно-змінної частини тарифу (витрати на обслуговування та ремонт мереж, котелень, обладнання, сплату податків). Величина умовно-постійної частини залежить від теплового навантаження, яке вказане в договорі. Нараховування умовно-постійної частини є постійною величиною та сплачується рівними частинами щомісяця упродовж усього року не залежно від обсягу спожитої теплової енергії.

Враховуючи викладене, позивач при формуванні рахунків-фактур врахував зміни внесені рішенням Виконавчого комітету ММР від 13 жовтня 2021 р. № 983 та від 24.11.2021р. № 1166.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними (правовий висновок ВСУ, викладений у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс 15, у постанові Великої Палати ВС від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц, від 07.07.2020 № 712/8916/17, від 15.06.2021 № 910/6077/21).

Відповідно до Листа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №12/1-64 від 17.05.2007, підприємства-надавачі житлово-комунальних послуг можуть пред`являти вимоги сплати боргу за спожиті житлово-комунальні послуги за весь період його існування.

Внаслідок невиконання боржником зобов`язання по сплаті за послугу постачання теплової енергії, виникла заборгованість за опалювальні періоди 2021-2022рр., 2022-2023р. яка складає 147 820,31 грн, з якої не сплачено жодної суми, що підтверджено розрахунком основного боргу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

За опалювальні періоди 2021-2022рр., 2022-2023рр. відповідачеві нараховано 20178,31 грн - сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, а також нараховано 3037,75 грн. - сума 3% річних, що разом з основною сумою боргу становить 171 036,37 грн.

Посилаючись на викладене позивач просив стягнути з ОСОБА_4 основний борг за теплову енергію в сумі 147820,31 грн, 20178,31 грн суму на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 3037,75 грн- 3% річних.

20 лютого 2024 року позивач уточнив позовні вимоги, та у зв`язку з погашенням заборгованості по основному боргу, остаточно просив стягнути збитки ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» за порушення термінів погашення заборгованості за період з 01.11.2021 по 31.01.2022: 15409,20 грн - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції; 2366,75 грн сума 3% річних.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» інфляційні втрати в сумі 15409,20 грн та 3 % річних в сумі 2366,75 грн за період з 01.11.2021 року по 31.01.2022 року, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 278,95 грн. Повернуто Обласному комунальному підприємству «Миколаївоблтеплоенерго» надмірно сплачену суму судового збору у розмірі 1856,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 є власником нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , та споживачем послуги з постачання тепловою енергією у опалювані періоди 2021-2022, 2022-2023 років.

Внаслідок невиконання ОСОБА_4 зобов`язання по сплаті послуг постачання теплової енергії, виникла заборгованість за опалювальні періоди 2021-2022, 2022-2023, яка станом на час звернення позивача до суду складала 147820,31 грн. - заборгованість за теплову енергію та 20178,31 грн, сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 3037,75 грн. 3% річних.

Під час розгляду справи відповідачем сплачена сума заборгованості: 19.09.2023 в розмірі 95000,00 грн, 17.10.2023 року в розмірі 57020,07 грн., 18.10.2023 року в розмірі 1026,73 грн., та 15.11.2023 року в розмірі 1049,94 грн., що підтверджується наданими представником відповідача платіжними інструкціями.

В уточненій позовній заяві від 20.02.2024 року представник позивача зазначає, що за період з 01.11.2021 року по 31.01.2022 року збитки ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» за порушення термінів погашення заборгованості склали 15409,20 грн сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 2366,75 грн сума 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши положення ст. 625 ЦК України, правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 535/757/17, Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19, суд дійшов висновку, що починаючи з 24.02.2022 та до завершення введеного на території України воєнного стану, нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання не здійснюється.

З огляду на вказані положення, суд першої інстанції вважав, що з відповідача підлягають стягненню нараховані за період з 01.11.2021 року по 31.01.2022 року інфляційні втрати в сумі 15409,20 грн та 3 % річних в сумі 2366,75 грн, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду від 21 лютого 2024 року та постановити нове, яким позов ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_4 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_4 інфляційні втрати в сумі 746,65 грн та 3% річних в сумі 0,452 грн за період з 01.01.2022 по 24.02.2022.

В апеляційній скарзі зазначає, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє на цей час.

17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19.

Таким чином, починаючи з 24.02.2022 та до завершення введеного на території України воєнного стану, нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання не здійснюється.

Зазначаючи, що з відповідача підлягають стягненню нараховані за період з 01.11.2021 року по 31.01.2022 року інфляційні втрати в сумі 15409,20 грн та 3 % річних в сумі 2366,75 грн, суд керувався розрахунком наданим до уточненої позовної заяви.

З огляду на цей розрахунок можна встановити, що розрахунок 3 % відсотків річних за порушення термінів виконання грошового зобов`язання здійснено за період:

з 1 січня 2022 року по 15 червня 2023 року щодо заборгованості 13156,85 грн., тобто його більша частина складає період після 24 лютого 2022 року;

з 1 березня 2022 року по 15 червня 2023 року щодо заборгованості 22818,63 грн., тобто за весь період після 24 лютого 2022 року;

з 1 березня 2022 року по 15 червня 2023 року щодо заборгованості 23387,09 грн., тобто за весь період після 24 лютого 2022 року.

Виходячи з викладеного, стягненню в даному випадку 3 % відсотків річних за порушення термінів виконання грошового зобов`язання можливе 55 днів з 1 січня 2022 по 24 лютого 2022 року з заборгованості 13156,85 грн., що складе 0,452 грн. за даний період. Розрахунок здійснено на підставі долученого до заяви про уточнення позовних вимог розрахунку 3 % відсотків річних за порушення термінів виконання грошового зобов`язання.

Отже, на думку апелянта, суд першої інстанції приймаючи рішення помилково прийняв розраховану заборгованість 3 % відсотків річних за порушення термінів виконання грошового зобов`язання за період з 1 січня 2022 по 24 лютого 2022 року, тоді як фактично вона розрахована з 1 січня 2022 року по 15 червня 2023 року.

Стосовно розрахунку збитків від інфляції за порушення термінів погашення заборгованості сталась аналогічна ситуація, а саме:

збитків від інфляції на заборгованість у сумі 13156,85 грн розраховані за період з 1 січня 2022 року по 31 травня 2023 року на суму 3631,28 грн, тобто його більша частина складає період після 24 лютого 2022 року;

збитків від інфляції на заборгованість у сумі 22818,63 грн розраховані за період з 1 лютого 2022 року по 31 травня 2023 року на суму 6001,30 грн, тобто його більша частина складає період після 24 лютого 2022 року;

збитків від інфляції на заборгованість у сумі 23387,09 грн розраховані за період з 1 березня 2022 року по 31 травня 2023 року на суму 5776,62 грн., тобто взагалі за період після 24 лютого 2022 року.

Виходячи з викладеного, апелянт вважає, що стягненню від інфляції за порушення термінів погашення підлягають збитки:

на заборгованість у сумі 13156,85 грн розраховані за період з 1 січня 2022 року по 31 січня 2022 року на суму 171,04 грн. та з 1 лютого 2022 року та 24 лютого 2022 року 210,51 грн., всього в сумі 381,55 грн;

на заборгованість у сумі 22818,63 грн. розраховані за період з 1 лютого 2022 року та 24 лютого 2022 року 365,10 грн.;

на заборгованість у сумі 23387,09 грн розраховані взагалі за період після 24 лютого 2022 року та починаються з 1 березня 2022 року.

Всього підлягає стягненню 746,65 грн збитків від інфляції за порушення термінів погашення заборгованості.

При цьому, апелянт вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення помилково прийняв суму збитків від інфляції за порушення термінів погашення заборгованості розраховану з 1 січня 2022 по 24 лютого 2022 року за фактично розраховану з 1 січня 2022 року по 15 червня 2023 року.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки відповідача не було ознайомлено з заявою про уточнення позовних вимог та доданими до неї розрахунками, що призвело до того, що відповідачем не були надані пояснення з приводу уточнення, що в свою чергу призвело до не повного та не всебічного розгляду справи.

Від ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проаналізувавши положення ст. 625 ЦК України, правову позицію, зазначену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, вказує, що позивачем відповідно до постанови КМУ від 05 березня 2022 року №206 не здійснено нарахування індексу інфляції та 3% річних на заборгованість, яка утворилась після введення воєнного стану, а саме з 24.02.2022. Нарахування здійснювалися виключно на заборгованість, яка утворилася в період з 01.11.2021р. по 31.01.2022р., тобто до прийняття вищевказаної постанови КМУ. Аналогічна ситуація була також розглянута у справі №753/13971/23 Дарницького районного суду м. Києва, в рішенні якого доводи відповідачки про те що 3% річних та інфляційне збільшення боргу не підлягають стягненню у період, коли діє воєнний стан в Україні визнані необґрунтованими, оскільки відповідно до постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 не підлягає нарахуванню та стягненню інфляційні нарахування, проценти річних, які нараховані на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги саме в період воєнного стану, тобто починаючи з 24.02.2022.

У постанові Східного апеляційного господарського суду м. Харкова від 06.02.2023р. по справі №922/999/22 колегією суддів було зауважено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 , від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Крім того в цій постанові колегія суддів Східного апеляційного господарського суду м. Харкова зазначила, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Відповідач також не надав доказів щодо перешкод для здійснення підприємницької діяльності під час введеного воєнного стану.

Також вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої статті 625 ЦК України, слід ураховувати особливість правової природи цієї відповідальності. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові, ці суми нараховуються незалежно від вини боржника. Вказане правило ґрунтується на засадах справедливості й виходить із неприпустимості безпідставного збереження коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошового зобов`язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад унаслідок відсутності в боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Враховуючи викладене, позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Представники позивача не визнали доводи апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду- без змін, надавши пояснення аналогічні змісту відзиву на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу до судового засідання н6е з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Переглядаючи рішення в межах доводів апеляційної скарги, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів виходить з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам міста Миколаєва.

Відповідач ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 24 липня 2020 року є власником нежитлових приміщень- підвалу літ. Анд загальною площею 189,3кв.м. в житловому будинку літ. А-9 за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №217656331.

З 01.11.2021 р. між позивачем та відповідачем був укладений типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання №6306.23 де, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором за об`єктом, що розташований в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до Додатку 1,2 Договору № 6306.23 опалювальна площа нежитлових приміщень 189,30 кв.м.

Зазначені обставини сторонами у справі не оспорюються.

Відповідач був споживачем послуги з постачання теплової енергії в опалювальні періоди 2021-2022рр., 2022-2023рр., тобто в період за який виникла заборгованість.

Фактичним доказом постачання теплової енергії до нежитлових приміщень за вищезазначеною адресою підтверджується нарядами та наказами виданими на підставі рішень Миколаївської міської ради Виконавчого комітету про початок та закінченні опалювального сезону у спірний період.

Так, в опалювальні періоди 2021-2022рр., 2022-2023рр. позивач здійснював постачання теплової енергії до нежитлових приміщень, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядом про підключення постачання теплової енергії №296 від 08.11.2021р.; наказом №115 від 08.04.2022р. виданим на підставі рішення ММР Виконавчого комітету про закінчення опалювального періоду № 263 від 28.03.2022р.; нарядом про підключення постачання теплової енергії №293 від 11.11.2022р.; рішенням ММР Виконавчого комітету про закінчення опалювального періоду №176 від 24.03.2023р. (Додаток № 6)

Відповідно до п. 30-34 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання №6306.23 cпoживaч здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу у розмірі, вказаному у Додатку 1,2 до Договору (Додаток № 5).

Відповідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач повинен оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово - комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" передбачено обов`язки споживача теплової енергії, одним серед яких є - додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією.

Вказані нежитлові приміщення підвалу розташовані в житловому будинку, де система опалення єдина, а теплова енергія подавалася до нежитлових приміщень в опалювальні періоди 2021-2022рр., 2022-2023рр. Отже, в умовах єдиної системи опалення, подача теплоносія до системи теплоспоживання будівлі забезпечує опалення всіх її приміщень, теплове обладнання яких підключено до системи централізованого опалення. Враховуючи, що теплове обладнання нежитлових приміщень відповідача підключено до системи централізованого опалення будівлі, він фактично є споживачем теплової енергії в опалювальні періоди 2021-2022рр., 2022-2023рр. Підтвердженням чого є відомості споживання теплової енергії абонентом по вузлу обліку №801251.01.

Вказані обставини, як і обсяги спожитої теплової енергії в опалювальні періоди 2021-2022рр., 2022-2023рр., відповідачем не оспорюються.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними (правовий висновок ВСУ, викладений у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс 15, у постанові Великої Палати ВС від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц, від 07.07.2020 № 712/8916/17, від 15.06.2021 № 910/6077/21).

Внаслідок невиконання боржником зобов`язання по сплаті за послугу постачання теплової енергії, виникла заборгованість за опалювальні періоди 2021-2022рр., 2022-2023р. яка складає 147 820,31 грн. Розмір заборгованості відповідачем не оспорюється.

Після звернення позивача до суду, відповідачем були здійснені платежі на погашення заборгованості: 19.09.2023 в розмірі 95000,00 грн, 17.10.2023 року в розмірі 57020,07 грн., 18.10.2023 року в розмірі 1026,73 грн., та 15.11.2023 року в розмірі 1049,94 грн., на загальну суму 154096,74 грн, які були направлені на погашення заборгованості по основному боргу, який складав 147820,31 грн., а залишок сплаченої суми у розмірі 6276,43грн був направлений позивачем на погашення поточних нарахувань за послуги теплопостачання.

За такого суд правильно виходив з того, що сума основного боргу не підлягає стягненню з відповідача на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго».

У зв`язку із погашенням основного боргу за спожиту теплову енергію, позивач звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог від 20.02.2024 року, в якій уточнюючи позовні вимоги, зазначив, що за період з 01.11.2021 року по 31.01.2022 року збитки ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» за порушення термінів погашення заборгованості склали 15409,20 грн сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 2366,75 грн сума 3% річних.

Проте, із наданого до уточненої позовної заяви розрахунку вбачається, що період з 01.11.2021 року по 31.01.2022 року є періодом, за який визначена сума основного боргу, а збитки за порушення термінів погашення заборгованості розраховані за період, починаючи з 01 січня 2022р. по 31 травня 2023р стосовно збитків від інфляції та з 1 січня 2022 року по 15 червня 2023 року стосовно 3 % відсотків річних.

Приймаючи рішення у справі, суд хоч і зазначив, що починаючи з 24.02.2022 та до завершення введеного на території України воєнного стану, нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання не здійснюється, проте, вважав, що з відповідача у даному випадку підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 15409,20 грн та 3 % річних в сумі 2366,75 грн, які нараховані на заборгованість, яка утворилася за період з 01.11.2021 року по 31.01.2022 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Платежі, встановлені у ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер.

Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 , від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Проте, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Крім того, згідно з постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:

нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285);

стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Системний аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що з 24 лютого 2022р. до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, як нарахування та стягнення на зазначених територіях неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги, так і стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р.

При цьому постанова КМУ носить імперативний характер та не передбачає положень, які надавали б змогу нараховувати та стягувати інфляційні нарахування та 3 % річних в залежності від того, утворилась заборгованість по сплаті комунальних послуг до введення воєнного стану в Україні чи після цього.

Отже, в період воєнного стану в Україні на зазначених в постанові КМУ територіях можливо стягувати заборгованість, яка утворилася до 24 лютого 2022р. та інфляційні нарахування і 3% річних на цю заборгованість, але нараховані за період до 24 лютого 2022р.

Приймаючи рішення у справі, суд не врахував, що згідно наданого до уточненої позовної заяви розрахунку, розрахунок 3 % відсотків річних за порушення термінів виконання грошового зобов`язання позивачем здійснено за період:

з 1 січня 2022 року по 15 червня 2023 року щодо заборгованості за листопад 2021р. у розмірі 13156,85 грн., тобто його більша частина складає період після 24 лютого 2022 року;

з 1 березня 2022 року по 15 червня 2023 року щодо заборгованості за грудень 2021р. у розмірі 22818,63 грн., тобто за весь період після 24 лютого 2022 року;

з 1 березня 2022 року по 15 червня 2023 року щодо заборгованості за січень 2022р. у розмірі 23387,09 грн., тобто за весь період після 24 лютого 2022 року.

Виходячи з викладеного, стягнення в даному випадку 3 % відсотків річних за порушення термінів виконання грошового зобов`язання можливе за 55 днів з 1 січня 2022 по 24 лютого 2022 року з заборгованості 13156,85 грн, що складе 0,452 грн. за даний період.

Крім того, із наданого позивачем до уточненої позовної заяви розрахунку збитків від інфляції за порушення термінів погашення заборгованості вбачається, що

збитки від інфляції щодо заборгованості за листопад 2021р. у розмірі 13156,85 грн розраховані за період з 1 січня 2022 року по 31 травня 2023 року на суму 3631,28 грн, тобто його більша частина складає період після 24 лютого 2022 року;

збитки від інфляції щодо заборгованості за грудень 2021р. у сумі 22818,63 грн розраховані за період з 1 лютого 2022 року по 31 травня 2023 року на суму 6001,30 грн, тобто його більша частина складає період після 24 лютого 2022 року;

збитки від інфляції щодо заборгованості за січень 2022р. у сумі 23387,09 грн розраховані за період з 1 березня 2022 року по 31 травня 2023 року на суму 5776,62 грн., тобто за період після 24 лютого 2022 року.

Виходячи з викладеного, стягненню від інфляції за порушення термінів погашення підлягають збитки:

на заборгованість за листопад 2021р. у сумі 13156,85 грн розраховані за період з 1 січня 2022 року по 31 січня 2022 року на суму 171,04 грн. та з 1 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року на суму 210,51 грн., всього в сумі 381,55 грн;

на заборгованість за грудень 2021р. у сумі 22818,63 грн. розраховані за період з 1 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року в сумі 365,10 грн.;

на заборгованість за січень 2022р. у сумі 23387,09 грн, які розраховані з 1 березня 2022 року не підлягають стягненню взагалі.

Всього підлягає стягненню 746,65 грн збитків від інфляції за порушення термінів погашення заборгованості.

Суд зазначеним вище обставинам у сукупності з наведеними в тексті постанови нормативно-правовими актами, належної правової оцінки не надав та помилково дійшов висновку про задоволення вимог, викладених в уточненій позовній заяві.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом допущено неправильне застосування норм матеріального права наслідком чого стала невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у сумі 746,65 грн та 3 % річних 0,45 грн за період з 01 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує також те, що у даній справі позовні вимоги заявлені ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» як стягнення витрат за надання житлово-комунальних послуг у приміщення, що розташовані у житловому будинку, з посиланням на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та на укладення індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії шляхом приєднання до типового договору. При цьому позивач не посилався на укладення з відповідачем як споживачем договору на постачання теплової енергії для потреб непобутових споживачів, не надавав до справи копію цього договору. Відсутні в матеріалах справи також докази використання відповідачем нежитлових приміщень підвалу в багатоквартирному будинку для здійснення підприємницької діяльності. Позивач такими обставинами позовні вимоги не обґрунтовував та відповідні докази не надавав. Суд же відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

У справі №922/999/22, на яку посилається позивач у відзиві на апеляційну скаргу, мова йшла про правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, що свідчіть про те, що предмет та підстави позову у даній справі та у справі №922/999/22 не є подібними.

Керуючись ст. ст. 367, 368,374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» інфляційні втрати у сумі 746,65 грн та 3 % річних 0,45 грн за період з 01 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний тест постанови складено 26 квітня 2024 року