БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/483/24
Провадження № 4-с/497/1/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.24 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кодінцевої С.В.,

за участі секретаря судового засідання Мунтянової В.Р.,

представника заявника ОСОБА_1 адвоката Чижикова О.П.,

представника стягувача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання - Київського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

ВСТАНОВИВ:

29.02.2024 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла скарга ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, якою заявник просить:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Київського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження № 67231838 відкритого 23.10.2021 року з виконання виконавчого листа №2ц-606/2010, виданого 06.10.2021 року Болградським районним судом Одеської області, на стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу), але не менш встановленого законом прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 17.05.2010 року по 21.06.2025 року включно, на адресу боржника ОСОБА_1 - неправомірними;

- зобов`язати скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Першого Київського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лагути Дар`ї Артурівни, від 23.10.2021 року № 67231838 з виконання виконавчого листа №2ц-606/2010, виданого 06.10.2021 року Болградським районним судом Одеської області, на стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу), але не менш встановленого законом прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 17.05.2010 року по 21.06.2025 року включно.

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що постановою державного виконавця Першого Київського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - ВДВС) ОСОБА_5 (не діє), 23.10.2021 року відкрито виконавче провадження №67231838 з виконання виконавчого листа №2ц-606/2010, виданого 06.10.2021 року Болградським районним судом Одеської області, на стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу), але не менш встановленого законом прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 17.05.2010 року по 21.06.2025 року включно.

Про відкриття виконавчого провадження 23 жовтня 2021 року боржника, тобто заявника ОСОБА_1 не було повідомлено, він не отримував будь яких повідомлень. В матеріалах ВП відсутні докази направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

З моменту відкриття виконавчого провадження до 19.02.2024 року виконавче провадження не зупинялось, крім того, враховуючи те, що ВДВС було відомо про місце служби боржника та місце його проживання, однак з 23.10.2021 року не було направлено виконавчий документ або постанова виконавця до місця служби або місця проживання ОСОБА_1 і не здійснювалися щомісячні відрахування з його доходів, як то передбачено ч.3 ст.68 Закону № 1404-VІІІ. За три роки бездіяльності державного виконавця (не проведення стягнень за місцем роботи боржника) утворилася заборгованість, яка складає 222 995,77 грн (як вказано у постанові Про арешт коштів боржника від 12.02.2024 року).

На теперішній час виконавче провадження №67231838 з виконання виконавчого листа №2ц-606/2010, виданого 06.10.2021 року Болградським районним судом Одеської області, на стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу), але не менш встановленого законом прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 17.05.2010 року по 21.06.2025 року включно, здійснюється старшим державним виконавцем Київського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - ВДВС) ОСОБА_6 .

Про відкриття виконавчого провадження 23.10.2021 року боржнику стало відомо 19.02.2024 року, після ознайомлення з Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника, що була надіслана за місцем його служби до Військової академії.

Боржник звернувся до ВДВС із заявою 20.02.2024 року, де вказав про те, що він та його теперішня дружина - ОСОБА_7 , добровільно робили щомісячні перерахування коштів, з власних банківських рахунків на утримання доньки боржника - ОСОБА_4 . На підтвердження цих обставин, ОСОБА_1 надав докази (квитанції платежів та платіжні інструкції) та просив долучити ці докази та врахувати їх.

Таким чином, підтверджених квитанціями переводів коштів на рахунок ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 за період з 01.10.2021 до 11.02.2024 року надано на загальну суму 113 000.00 гривень.

Перерахунок коштів на рахунок ОСОБА_2 від ОСОБА_7 здійснювався з сімейного бюджету сім`ї ОСОБА_1 , за домовленістю між подружжям, враховуючи обов`язок ОСОБА_1 як батька утримати свою доньку ОСОБА_4 , а також усну домовленість між стягувачем ОСОБА_2 та боржником ОСОБА_1 .

За специфікою військової служби, ОСОБА_1 не завжди мав можливість скористатися послугами банку для перерахування коштів. Часті відрядження та цілодобова зайнятість на військовій службі складали несприятливі умови для здійснення перерахунку коштів, а іноді така можливість взагалі відсутня. Крім того, завантаження службовими завданнями, які виконувалися щоденно перебирали на себе весь вільний час. Тому в більшості випадків перерахунок коштів, за ОСОБА_1 робила його дружина ОСОБА_7 за його дорученням.

Отже, виконання боржником обов`язку утримувати дитину, повністю відповідає вимогам діючого законодавства, яке визначає порядок і способи реалізації права батька на утримання неповнолітньої дитини, яка проживає окремо від нього.

Порушення процедури передбаченої ч.1 ст.28 Закону №1404-VІІІ, сталося під час відкриття виконавчого провадження №67231838, що в подальшому ускладнило проведення виконавчих дій, виключило можливість отримання відповідної інформації від боржника. Порушення ч.1 ст.28 Закону №1404-VІІІ призвело до порушення прав боржника, визначені ст.19 Закону №1404-VІІІ, зокрема, знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати пояснення, висловлювати свої міркування щодо питань, які виникають у виконавчому провадженні, та інше.

Державний виконавець, як особа, що представляє державу у провадженні, виконуючи вимоги ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний забезпечувати баланс прав та інтересів учасників виконавчого провадження. Крім того, заявник звернув увагу на Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. N° 15-рп/2011 де зазначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин. В даному випадку більш слабкий суб`єкт правовідносин - боржник. Саме права боржника порушені із початку, з відкриття 23.10.2021 року виконавчого провадження №67231838.

Зазначене стало підставою для звернення з даною скаргою до суду.

Ухвалою від 01.03.2024 року відкрито провадження за даною скаргою та призначено судовий розгляд на 09:00 годину 08.03.2024 року (т.1 а.с.71), про що повідомлено сторін по справі (т.1 а.с.72).

04.03.2024 року представником заявника адвокатом Чижиковим О.П. подано через підсистему «Електронний суд» заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (т.1 а.с.75-78, 79-80), яка ухвалою суду від 04.03.2024 року була задоволена. Надано можливість представнику заявника ОСОБА_1 адвокату Чижикову О.П. приймати участь в судовому засіданні по даній цивільній справі в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів в підсистемі ВКЗ з використанням електронної пошти (т.1 а.с.81), про що доведено до відома усіх сторін по даній справі (т.1 а.с.82).

04.03.2024 року представником стягувача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подано пояснення на позовну заяву про визнання протиправними дії та скасування постанови про арешт коштів боржника (т.1 а.с.83-91), які не стосуються даної скарги ОСОБА_1

04.03.2024 року представником заявника адвокатом Чижиковим О.П. через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про долучення доказів (т.1 а.с.92-97).

06.03.2024 року начальником Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Саламахою В. надіслано клопотання про перенесення судового розгляду на іншу дату з посиланням на те, що стислий термін ускладнює надання державним виконавцем необхідної інформації суду (т.1 а.с.98-99).

Судове засідання 08.03.2024 року за участю представника заявника ОСОБА_8 та представника стягувача ОСОБА_3 було відкладено на 13:00 годину 25.03.2024 року (т.1 а.с.100-103, 106, 107).

На підставі заяви від 08.03.2024 року представник стягувача ОСОБА_3 ознайомився з матеріалами скарги (т.1 а.с.105).

12.03.2024 року судом отримано копію матеріалів виконавчого провадження ВП №67231838, що надіслані начальником Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Саламахою В. (т.1 а.с.131-196).

13.03.2024 року представником стягувача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подано пояснення на скаргу про визнання протиправними дії та скасування постанови (т.1 а.с.113-130).

Згідно даних пояснень слідує, що представник стягувача за відповідною заявою ознайомився з матеріалами справи № 497/483/24, за наслідком чого дійшов висновку, що нібито подана до адміністративного суду позовна заява та скарга, що розглядається наразі Болградським судом, за своїм змістом та складом учасників, є тотожними, за виключенням кількості вимог, що слід розглядати як зловживання процесуальними правами.

По суті скарги вважав за необхідне зазначити наступне. Обов`язок батьків, утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття передбачений частиною другою статті 51 Конституцією України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Законодавством України передбачено такі шляхи вирішення питання сплати аліментів відповідно до статей 181 та 189 СК України:

Перший спосіб - передбачає сплату аліментів одним з батьків за рішенням суду.

Другий спосіб - укладання договору про сплату аліментів на дитину, у якому визначається розмір та строки виплати. Договір укладається у письмовій формі і посвідчується нотаріально.

Тобто, питання сплати аліментів на договірній основі шляхом укладання нотаріально посвідченого договору (ст.189 СК України), може бути реалізовано батьками в позасудовому порядку адже, за наявності судового рішення, будь-хто не вправі змінювати розмір аліментів, що підлягає стягненню оскільки, відповідно ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Тоді як, ст.181 СК України, визначено право батьків за домовленістю брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Крім того, заявник звертаючи увагу на існування усної домовленості з матірю дитини на добровільну сплату батьком аліментів, не навів жодного доказу про домовленість щодо їх розміру. Проте, дії матері щодо підготовки для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені підтверджують, що батько дитини визначив суму яку сплачував добровільно - на власний розсуд.

Також, у скарзі щодо домовленості батьків про участь в грошовому забезпеченні дитини, побудовано конструкцію, за якою ототожнюється усна домовленість з договірною, що спростовується нормами СК України, якими зазначені питання врегульовано окремо.

Так, ст.181 СК України, на яку посилається скаржник, має опцію вибору щодо участі батька, який проживає окремо від дитини зокрема, на участь в її грошовому забезпеченні, за умови досягнення батьками дитини такої домовленості. Тобто, за відсутності такої домовленості, той з батьків, що проживає окремо, може і не брати участь у забезпеченні дитини.

Натомість, узгодження батьками сплати аліментів на дитину з визначенням розміру та строків їх виплати, шляхом укладання нотаріально посвідченого договору, врегульовано приписами ст.189 СК України. Отже, ствердження скаржника щодо узгодження батьками суми виплат, не підтверджено жодними доказами.

Стягувач зі свого боку категорично стверджує про відсутність такої домовленості.

Крім того, слід зазначити, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

На думку представника стягувача, факт порушення державним виконавцем порядку надсилання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, проте не направлення виконавцем в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця. З урахуванням того, що в даному випадку йдеться про дотримання якнайкращих інтересів дитини, зокрема, в частині достатнього рівня її матеріального забезпечення, то представник вважав за можливе в задоволенні скарги відмовити.

15.03.2024 року начальником Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Саламахою В. надіслано клопотання про долучення додаткових доказів до справи (т.1 а.с.197) та письмовий відзив (т.1 а.с.198-250).

В обґрунтування відзиву начальник відділу посилається на наступне:

Умови і порядок виконання на території України судових рішень визначається Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ (далі - Закон № 1404- VIII).

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону № 1403-УІІІ).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-УІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, (стаття 18 Закону).

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1404-VІІІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Оскільки у виконавчому документі адреса боржника зазначена: с. Слободзея, Слободзейського району, Республіка Молдова, стягувач скориставшись своїм правом передбаченим частини 1 статті 24 Закону № 1404-VІІІ, пред`явив виконавчий документ за місцем роботи боржника.

22.10.2021 на виконання до Відділу надійшла заява представника стягувана - адвоката Македонської І.О. про примусове виконання разом з дублікатом виконавчого листа № 2-Ц-606/2010, виданого 06.10.2021 Болградським районним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) але не менше встановленого Законом мінімуму, щомісяця, починаючи з 17.05.2010 року і до 21.06.2025 року включно.

23.10.2021 державним виконавцем Лагутою Д.А., керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404 - VIII (далі Закон № 1404 - VIII), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 67231838 та направлено сторонам.

Таким чином, на думку начальника відділу, постанова про відкриття виконавчого провадження № 67231838 від 23Л0.2021 прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом № 1404-УІІІ, тому скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 1404-VІІІ копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 -4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувану та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувану, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Будь-які заяви сторін виконавчого провадження щодо самостійного виконання рішення та квитанції про перерахування аліментів до 20.02.2024 та 23.02.2024 не надходили, незважаючи на обов`язок сторін виконавчого провадження повідомляти державного виконавця про такі обставини невідкладно.

Будь-яких доказів укладання між батьками договору про сплату аліментів скаржником не надано, тому твердження скаржника про наявність домовленості між батьками не доведено належними та допустимими доказами.

Всупереч твердженню скаржника про домовленість між сторонами 22.10.2021 на виконання до Відділу надійшла заява представника стягувача - адвоката Македонської І.О. про примусове виконання виконавчого листа № 2-ц-606/2010, виданого 06.10.2021 Болградським районним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) але не менше встановленого Законом мінімуму, щомісяця, починаючи з 17.05.2010 року і до 21.06.2025 року включно.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У порушення вищезазначеної норми скаржник незаконно, на власний розсуд зменшив розмір аліментів, який належав до сплати дитині.

Таким чином, з метою уникнення створення заборгованості по сплаті аліментів скаржник мав законну можливість сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням суду, за його заявою за місцем роботи.

Однак, знаючи про рішення Белградського районного суду Одеської області та розмір аліментів присуджених дитині, скаржник не вважав за потрібне подавати відповідну заяву по бухгалтерії Військової академії (м. Одеса) з метою уникнення сплати аліментів у розмірі визначеному рішенням суду.

Начальник відділу у відзиві звертає увагу Суду на те, що боржником - ОСОБА_1 не надано жодного підтвердження щодо не отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Всупереч твердженню боржника про неотримання постанови про відкриття виконавчого провадження зазначають наступне. Так, 22.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про проведення перевірки з питання чи існували правові підстави для відкриття 23.10.2021 виконавчого провадження № 67231838, до якої були додані: копія постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.02.2024 та копія постанови про відкриття провадження від 23.10.2021. Однак з матеріалами виконавчого провадження представник скаржника ознайомився лише 27.02.2024, що підтверджується відповідною відміткою на заяві від 26.02.2024, таким чином копія постанови про відкриття виконавчого провадження, у разі не отримання її раніше, могла з`явитися у скаржника не раніше 27.02.2024, ну ні як не 22.02.2024.

Таким чином, ОСОБА_1 умисно не зазначає яким чином копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.10.2021 з`явилась при подачі заяви від 22.02.2024.

Порушення державним виконавцем порядку надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів саме по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02.08.2023 року у справі № 499/387/18.

Начальник відділу наголошує, що обставини надіслання позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження в будь-якому разі не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Окрім цього, начальник відділу звернув увагу на те, що боржнику стало відомо про відкриття виконавчого провадження не пізніше 13.02.2024, так як він отримав повідомлення від банку про арешт коштів боржника, згідно постанови від 12.02.2024.

13.02.2024, згідно з роздруківкою телефонних розмов наданих ТОВ «Мірател» по номеру телефону старшого державного виконавця Назарової В.В. 705-16-74 видно, що 13.02.2024 о 09:37:40 ОСОБА_1 телефонував зі свого мобільного номеру НОМЕР_1 до Відділу та розмовляв з виконавцем 2 хвилини 12 секунд.

В телефонній розмові виконавець повідомила ОСОБА_1 , що з 23.10.2021 на виконанні перебуває відкрите, на підставі заяви стягувана, виконавче № 67231838 з виконання виконавчого листа № 2ц-606/2010, виданого 06.10.2021 року Белградським районним судом Одеської області, на стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу), але не менш встановленого законом прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 17.05.2010 року по 21.06.2025 року включно.

Також боржнику повідомлено про направлення до бухгалтерії Військової академії постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та про те, що арешт коштів було винесено на підставі встановленої заборгованості, згідно матеріалів виконавчого провадження.

В телефонній розмові боржник повідомив, що сплачує аліменти і хоче надати квитанції про сплату після 15.02.2024 так як повинен виїжджати у відрядження. Старшим державним виконавцем Назаровою В.В. боржнику було запропоновано по приїзду надати заяву разом з квитанціями про сплату аліментів, на підставі яких можливо буде зробити пере розрахунок заборгованості.

Тобто, право скаржника на звернення до суду і спірних правовідносинах відповідно до вимог частини 1 ст.449 ЦПК України мало бути реалізовано у десятиденний строк від того, як особа повинна була дізнатися про порушення свого права - 13.02.2024 (розмова с виконавцем)

Таким чином, вважають скаргу боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) не обґрунтованою, поданою з пропуском строку на оскарження та такою, що не підлягає задоволенню.

21.03.2024 року представником заявника ОСОБА_1 адвокатом Чижиковим О.П. через підсистему «Електронний суд» надіслано клопотання про долучення доказів, до якого додано відповідь на відзив начальника Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Саламахи В. (т.2 а.с.1-11).

В судове засіданні 25.03.2024 року прибув лише представник стягувача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , тоді як представник заявника ОСОБА_1 адвокат Чижиков О.П., який мав намір приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції на зв`язок не вийшов, в телефонному режимі повідомив про відсутність електропостачання та відсутність інтернет зв`язку. В зв`язку з цим, судом відкладено судовий розгляд 13:00 годину 10.04.2024 року (т.2 а.с.12-18, 20), про що повідомлено усіх сторін по справі (т.2 а.с.19, 21-23).

В судовому засіданні 10.04.2024 року:

- представник заявника ОСОБА_1 адвокат Чижиков О.П. підтримав доводи, викладені в скарзі, наполягав на задоволенні скарги.

Пояснив, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Про відкриття виконавчого провадження 23 жовтня 2021 року Боржника не було повідомлено, він не отримував будь-яких повідомлень. В матеріалах ВП відсутні докази направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

З моменту відкриття виконавчого провадження до 19.02.2024 року виконавче провадження не зупинялось, крім того, враховуючи те, що ВДВС було відомо про місце служби Боржника та місце його проживання, однак з 23.10.2021 року не було направлено виконавчий документ або постанова виконавця до місця служби або місця проживання ОСОБА_1 і не здійснювалися щомісячні відрахування з його доходів, як то передбачено ч.3 ст.68 Закону № 1404-VІІІ. За три роки бездіяльності державного виконавця (не проведення стягнень за місцем роботи боржника) утворилася заборгованість, яка складає 222 995,77 грн (як вказано у постанові Про арешт коштів боржника від 12.02.2024 року).

На теперішній час виконавче провадження №67231838 з виконання виконавчого листа №2ц-606/2010, виданого 06.10.2021 року Болградським районним судом Одеської області, на стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу), але не менш встановленого законом прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 17.05.2010 року по 21.06.2025 року включно, здійснюється старшим державним виконавцем Київського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - ВДВС) ОСОБА_6 .

Вперше, на виконання виконавчого листа №2ц-606/2010, виданого 19.10.2010 року Болградським районним судом Одеської області, на стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було Відкрито виконавче провадження №34953464 Овідіопольським ВДВС 24.10.2012 року, в подальшому ВП 34953464 закрито за заявою від 15.09.2018 року колишньої дружини боржника, стягувача ОСОБА_2 .

За домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , кошти на утримання доньки ОСОБА_4 , перераховувалися на банківську карту ОСОБА_2 від ОСОБА_1 добровільно, в сумі не менш ніж 4000,0 грн. щомісячно.

Про відкриття виконавчого провадження 23.10.2021 року Боржнику стало відомо 19.02.2024 року, після ознайомлення з Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника.

Боржник звернувся до ВДВС із заявою 20.02.2024 року, де вказав про те що він та його теперішня дружина - ОСОБА_7 , добровільні робили щомісячні перерахування коштів, з власних банківських рахунків на утримання доньки боржника - ОСОБА_4 . На підтвердження цих обставин, ОСОБА_1 надав докази (квитанції платежів та платіжні інструкції) та просив долучити докази та врахувати їх.

Таким чином, підтверджених квитанціями переводів коштів на рахунок ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 за період з 01.10.2021 до 11.02.2024 року надано на загальну суму 113 000,00 (сто тринадцять тисяч) грн.00 коп.

Перерахунок коштів на рахунок ОСОБА_2 від ОСОБА_7 здійснювався з сімейного бюджету сім`ї ОСОБА_1 , за домовленістю між подружжям, враховуючи обов`язок ОСОБА_1 утримати свою доньку ОСОБА_4 , а також усну домовленість між стягувачем ОСОБА_2 та боржником ОСОБА_1 .

За специфікою військової служби, ОСОБА_1 не завжди мав можливість скористатися послугами банку для перерахування коштів. Часті відрядження та цілодобова зайнятість на військовій службі складали несприятливі умови для здійснення перерахунку коштів, а іноді така можливість взагалі відсутня. Крім того, завантаження службовими завданнями, які виконувалися щоденно перебирали на себе весь вільний час. Тому в більшості випадків перерахунок коштів, за ОСОБА_1 робила його дружина ОСОБА_7 за його дорученням.

Порушення процедури передбаченої ч.1 ст.28 Закону №1404-VІІІ, сталося під час відкриття виконавчого провадження №67231838, що в подальшому ускладнило проведення виконавчих дій, виключило можливість отримання відповідної інформації від боржника. Порушення ч.1 ст.28 Закону №1404-VІІІ призвело до порушення прав боржника, визначені ст.19 Закону №1404-VІІІ, зокрема, знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати пояснення, висловлювати свої міркування щодо питань, які виникають у виконавчому провадженні, та ін.

Боржник 19.02.2024 року був ознайомлений з Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника у фінансовій частині Військової академії, з цього моменту йому стало відомо про те, ВП 67231838 відкрито, тому десятиденний строк на оскарження спливає 29.02.2024 року.

Представник заявника надав детальні пояснення, які викладені у відповіді на відзив. Просив прийняти ці заперечення та врахувати їх під час оцінки доказів та ухвалення справедливого рішення у справі.

-представник стягувача ОСОБА_2 ОСОБА_3 заперечував доводи скаржника, та вважав скаргу безпідставною, в задоволенні якої просив відмовити. Підтримав подані пояснення на скаргу.

- особа, дії якої оскаржуються державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до суду не прибув, будучи належним чином повідомленим (т.1 а.с.106-109, т.2 а.с.19, 21-23). Будь-яких заяв, клопотань про розгляд скарги у відсутність виконавця до суду подано не було.

В судовому розгляді проголошено перерву до 09:00 години 24.04.2024 року, надано час заявнику та стягувачу розглянути питання можливості укладення мирової угоди (т.2 а.с.29). Повідомлено сторін по справі (т.2 а.с.28, 30).

16.04.2024 року представником заявника ОСОБА_1 адвокат Чижиковим О.П. надіслано через підсистему «Електронний суд» клопотання про долучення доказів, в якому останній повідомив, що заявником ОСОБА_1 проведено перемовини з ОСОБА_2 в телефонному режимі 12.04.2024 року з питання подальшого утримання доньки ОСОБА_4 та запропоновано укласти договір утримання доньки, однак ОСОБА_2 відмовилася (т.2 а.с.31-35).

В судовому засіданні 24.04.2024 року:

- представник заявника ОСОБА_1 адвокат Чижиков О.П. підтримав доводи, викладені в скарзі, наполягав на задоволенні скарги. Пояснив, що його довіритель провів перемовини зі стягувачем, які позитивного результату не надали.

Судом прослухано аудіо запис розмови між заявником та стягувачем, надісланий представником заявника через підсистему «Електронний суд»;

- представник стягувача ОСОБА_2 ОСОБА_3 заперечував доводи скаржника, та вважав скаргу безпідставною, в задоволенні якої просив відмовити. Підтримав подані пояснення на скаргу.

- особа, дії якої оскаржуються виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до суду не прибув, будучи належним чином повідомленим (т.1 а.с.106-109, т.2 а.с.19, 21-23). Будь-яких заяв, клопотань про розгляд скарги у відсутність виконавця до суду подано не було.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скарги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, пояснення сторін по справі, відзив особи, дії якої оскаржуються, суд прийшов до висновку за наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону №1404 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень …

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1404 у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до частиною першою статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною третьою статті 12 Закону №1404 встановлено, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів … може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону №1404).

Частиною першою статті 26 Закону №1404 передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною першою статті 28 Закону №1404 визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Пунктом 1 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року N 2832/5 (далі Інструкція) встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення про стягнення аліментів на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2021 року представник стягувача ОСОБА_9 адвокат Македонська І.О., діюча на підставі довіреності (т.1 а.с.14148-149) на ім`я начальника Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подала заява про примусове виконання (т.1 а.с.134-136) до якої додала ряд необхідних документів, в тому числі:

-оригінал виконавчого листа (дублікат) Болградського районного суду Одеської області від 06.10.2021 року по справі 2-ц-606/2010 (т.1 а.с.137-139);

-копію (роздруківку) декларації ОСОБА_1 від 10.02.2021 року з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (т.1 а.с.144-147).

При цьому, в даній заяві представник вказала усі дані боржника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання/перебування: не відоме, місце роботи: Військова академія АДРЕСА_1 (т.1 а.с.134).

23 жовтня 2021 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лагутою Д.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67231838 (т.1 а.с.150-151). Пунктом два цієї постанови зобов`язано боржника, протягом 5 робочих днів, подати декларацію Про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно пункту три цієї постанови копію направити сторонам виконавчого провадження.

Наявні відомості про реєстраційний номер виконавчого провадження: 67231838.

Ідентифікатор доступу:АДГ6Б33392Г2 (т.1 а.с.150-151).

В той же час, державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (т.1 а.с.152-153).

Наступний документ в матеріалах даного виконавчого провадження датується 17.04.2023 року, а саме: постанова про передачу виконавчого провадження ВП №67231838 старшого державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Назарової Валентини Валентинівни (т.1 а.с.154-155).

А відтак, досліджені судом матеріали виконавчого провадження не містять необхідних і належних доказів надіслання державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про грубе порушення вимог статті 28 Закону №1404, якою визначено, що такі постанови надсилаються виключно рекомендованим поштовим відправленням.

Безпідставним є посилання у відзиві начальника Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на відсутність на даний час доказів надсилання цієї постанови боржнику, оскільки:

- відповідно до абзацу 5 пункту 9 розділу II Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5 (далі - Правила № 1829/5) для направлення документів рекомендованими поштовими відправленнями формується список згрупованих поштових відправлень (рекомендованих поштових відправлень) (додаток 7);

-відповідно до номенклатури справ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на 2020-2024 рік - списки згрупованих поштових відправлень зберігаються лише однин рік;

-згідно витягу з акту про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 2023 року, схваленого протоколом засідання експертної комісії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 16.03.2023 №3 списки згрупованих поштових відправлень за 2021 рік знищені.

Суд зазначає, що такі докази в обов`язковому порядку долучаються до матеріалів виконавчого провадження з метою підтвердження належного виконання вимог Закону. Проте жодного підтвердження направлення вказаної постанови або її вручення боржнику засобами поштового зв`язку матеріали виконавчого провадження не містять.

В постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 756/9582/14-ц (провадження № 61-7463св19) Верховний Суд вказав на наступне (можна ознайомитися за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/95213216 ), що «Виходячи з аналізу вказаної статті, боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Разом з тим, порушення державним виконавцем порядку надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів саме по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, проте не направлення виконавцем в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України)».

В даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що «Ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не застосували вищенаведені правові норми, які регулюють спірні правовідносини, та не врахували, що сам по собі супровідний лист до постанови про відкриття виконавчого провадження із зазначенням адреси боржника не є належним доказом на підтвердження факту надсилання такої постанови ОСОБА_1 та дотримання державним виконавцем вимог частини першої статті 31 Закону № 606-ХIV. Неповідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження свідчить про обмеження його права на добровільне виконання рішення суду».

Також Верховний Суд у постанові від 31 липня 2019 року у справі № 554/13475/15-ц (провадження № 61-25124св18) можна ознайомитися за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/83482473, дійшов аналогічного висновку, що «Боржник повинен бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження. Підставою для накладення штрафу є невиконання 23 Огляд судової практики КЦС ВС без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду. Таким чином, державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. У разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі накладати штраф на боржника за невиконання рішення у визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження строк».

Не залишається поза увагою суду той факт, що з часу відкриття виконавчого провадження 23.10.2021 року по 17.04.2023 року не вчинено державним виконавцем жодної процесуальної дії для виконання рішення суду.

Державному виконавцю достовірно було відомо дані про місце роботи боржника, оскільки до заяви долучено відповідну Декларацію, втім жодних дій про спрямування постанови для виконання за місцем служби боржника вчинено не було.

Стаття 71 Закону 1404-VIII, визначає порядок стягнення аліментів. Згідно ч.1 цієї статті порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Частиною 4 цієї статті встановлено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи…

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

В порушення зазначених вимог Закону та Інструкції, державним виконавцем не було здійснено жодних дій, хоча виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника у ВП №67231838 була постановлена старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Назаровою В.В. лише 12.02.2024 року та спрямована за місцем проходження служби ОСОБА_1 до Військової академії за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.18).

Однак не зрозумілим залишається, чому зазначені дії не були вчинені державним виконавцем відразу ж після відкриття виконавчого провадження з урахуванням поданої заяви стягувача до якої було додано роздруковану Декларацію ОСОБА_1 від 10.02.2021 року з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (т.1 а.с.144-147, 162-163).

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до положень ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав скаржника.

Порушення процедури передбаченої ч.1 ст.28 Закону №1404-VІІІ, сталося під час відкриття виконавчого провадження №67231838, що в подальшому ускладнило проведення виконавчих дій, виключило можливість отримання відповідної інформації від боржника. Порушення ч.1 ст.28 Закону №1404-VІІІ призвело до порушення прав боржника, визначені ст.19 Закону №1404-VІІІ, зокрема, знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати пояснення, висловлювати свої міркування щодо питань, які виникають у виконавчому провадженні, та інше.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі №641/7824/18 (провадження №61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Державний виконавець, як особа, що представляє державу у провадженні, виконуючи вимоги ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний забезпечувати баланс прав та інтересів учасників виконавчого провадження.

Судом встановлено, що в зв`язку з неналежним виконанням державним виконавцем своїх обов`язків по вчиненню дій в даному виконавчому провадженні, у боржника ОСОБА_1 виникла заборгованість за вказаним виконавчим листом, оскільки він не був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, не було надіслано постанову про звернення стягнення з заробітної плати за місцем його служби, що свідчить про порушення прав боржника.

Виходячи з меж заявлених вимог в скарзі, положень проаналізованого законодавства, приймаючи до уваги усе наведене, даючи оцінку зібраним у справі доказам, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця не відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», Конституції України та Протоколу N 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому скарга боржника є частково обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів заявника (скаржника) висновків суду по суті заявлених в скарзі вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Щодо строків звернення до суду з даною скаргою.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»

-рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

-рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини другої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішення, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (ч.1 ст.449 ЦПК України).

На адресу Військової академії: АДРЕСА_2 , старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) лише 02.02.2024 року надіслано Вимогу виконавця (т.1 а.с.156) надіслати розмір заробітної плати (доходів) ОСОБА_1 починаючи з 01.10.2021 року і до теперішнього часу. Довідка необхідна для нарахування заборгованості по аліментам.

12.02.2024 року цим же старшим державним виконавцем винесено Постанову про арешт коштів боржника (т.1 а.с.159-160) та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (т.1 а.с.162-163).

Боржник 19.02.2024 року був ознайомлений з Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника (т.1 а.с.18-19) за місцем своє служби після прибуття з відрядження, що підтверджується:

- посвідченням про відрядження від 20.01.2024 року №79 з відміткою про прибуття (т.1 а.с.23-24);

-відповіддю на адвокатський запит Військової академії від 22.02.2024 року вих № 5/31/567, де вказуються обставини ознайомлення ОСОБА_1 19.02.2024 року з постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію і інші доходи боржника від 12.02.2024 року (т.1 а.с.60).

20.02.2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про долучення до матеріалів виконавчого провадження квитанцій про сплату аліментів на ім`я стягувача, копії свідоцтва про другий шлюб (т.1 а.с.164-178).

22.02.2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (т.1 а.с.187).

А тому суд вважає підтвердженими доводи заявника, що саме 19.02.2024 року, після прибуття з відрядження, йому стало відомо про відкрите ВП 67231838 за заявою стягувача ОСОБА_2 , а відтак десятиденний строк на оскарження спливає 29.02.2024 року.

Дана скарга була подана до суду через підсистему «Електронний суд» 28.02.2024 року та 29.02.2024 року зареєстрована в канцелярії суду (т.1 а.с.1).

Зазначене свідчить, що заявник звернувся до суду в десятиденний термін визначений процесуальним законом.

Разом з цим, суд розцінює критично заперечення начальника Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Саламахи В. про те, що заявником пропущено строк оскарження рішень та дій виконавця з посиланням на те, що боржнику стало відомо про відкриття виконавчого провадження не пізніше 13.02.2024, так як він отримав повідомлення від банку про арешт коштів боржника, згідно постанови від 12.02.2024.

Начальник відділу стверджує, що 13.02.2024, згідно з роздруківкою телефонних розмов наданих ТОВ «Мірател» по номеру телефону старшого державного виконавця Назарової В.В. 705-16-74 видно, що 13.02.2024 о 09:37:40 ОСОБА_1 телефонував зі свого мобільного номеру НОМЕР_1 до Відділу та розмовляв з виконавцем 2 хвилини 12 секунд. В телефонній розмові виконавець повідомила ОСОБА_1 , що з 23.10.2021 на виконанні перебуває відкрите, на підставі заяви стягувана, виконавче № 67231838 з виконання виконавчого листа № 2ц-606/2010, виданого 06.10.2021 року Белградським районним судом Одеської області, на стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу), але не менш встановленого законом прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 17.05.2010 року по 21.06.2025 року включно.

Однак, в матеріалах виконавчого провадження, що досліджені судом (т.1 а.с.133-196, 218-250) відсутні докази про надіслання саме заявнику ОСОБА_1 постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 12.02.2024 року, та отримання ним такої постанови, як і відсутні докази того, що банк повідомив заявника про арешт його коштів.

Суд не приймає до уваги посилання начальника відділу на телефонну розмову між державним виконавцем і заявником ОСОБА_1 , яка мала місце 13.02.2024 року, оскільки суд не знає суть цієї розмови, і чи повідомляла державний виконавець ту інформацію, про яку зазначає у відзиві начальник відділу.

Основним Законом, а саме ст. 55 Конституції України гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Ст. 6 Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод гарантується право на справедливий суд, а саме кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його порушених прав.

На підтримання вищезазначеної позиції, варто зазначити, що згідно з частиною першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Разом з тим, процесуальний закон обмежує право звернення до суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванню учасників судового процесу. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

А відтак, заявником дотримано вимоги ч.1 ст.449 ЦПК України щодо звернення до суду з даною скаргою в межах десятиденного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.447-453 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання - Київського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Київського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), щодо не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження № 67231838 відкритого 23.10.2021 року з виконання виконавчого листа №2ц-606/2010, виданого 06.10.2021 року Болградським районним судом Одеської області, на стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу), але не менш встановленого законом прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 17.05.2010 року по 21.06.2025 року включно, на адресу боржника ОСОБА_1 - неправомірними;

В частині вимог скарги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Першого Київського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лагути Дар`ї Артурівни (не діє), від 23.10,2021 року № 67231838 з виконання виконавчого листа №2ц-606/2010, виданого 06.10.2021 року Болградським районним судом Одеської області, на стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш встановленого законом прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 17.05.2010 року по 21.06.2025 року включно відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення виготовлено 26.04.2024 року.

Суддя ____________ С.В.Кодінцева