Номер провадження: 22-ц/813/2757/24
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/17342/21

Номер провадження: 22-ц/813/2757/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Ступник А.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Федчишиної Т.Ю. 16 серпня 2023 року, повний текст рішення складений 18 вересня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі - 486 308 грн., в якості відшкодування витрат на облаштування, ремонт, покупку меблів, техніки в квартирі АДРЕСА_1 та 27 754,17 грн., в якості відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території та інших комунальних платежів по квартирі АДРЕСА_1 , а всього стягнути - 514 062 грн.. Також позивач просить стягнути з відповідачки судові витрати.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 18 листопада 1995 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб. У шлюбі сторони проживали до 02 квітня 2014 року. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року шлюб між ними розірвано.

За час перебування у шлюбі за кошти від трудової діяльності та продажу іншого майна, подружжям набуто нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 . Указане майно придбавалося подружжям для власних потреб та за їхні спільні кошти. Проте, з ініціативи відповідачки, для зменшення податкового навантаження, покупцем за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 формально виступив її батько ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_3 ніякого відношення до цієї квартири не мав, ніколи не вселявся у неї, не проживав в ній, комунальні послуги не сплачував, ремонтні роботи не проводив. На період придбання квартири ОСОБА_3 вже тривалий час був пенсіонером та працював на фірмі, де сторони є засновниками, отримував невеликий дохід, заощаджень для придбання такої нерухомості не мав. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Позивач звертався до суду з позовами до своєї колишньої дружини про визнання договору купівлі-продажу вищевказаної квартири недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу, визнання права власності на квартиру та поділ майна, а також з позовом про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі продажу. У задоволенні вказаних позовів судами було відмовлено.

За життя ОСОБА_3 був обізнаний з планами їхньої родини щодо оформлення фіктивного права власності на нього та щодо проведення ремонтних робіт в квартирі та придбання меблів, техніки тощо. Також йому було відомо, що фінансування ремонтних робіт та придбання меблів, техніки буде здійснюватись за рахунок спільних коштів подружжя. Контролювати ремонтні, оздоблювальні роботи та придбання меблів, техніки, буде рідний брат позивача - ОСОБА_4 . Власних фінансових ресурсів для здійснення цих ремонтних робіт, оздоблювання та придбання меблів, техніки, померлий ОСОБА_3 не мав.

Реалізуючи план по проведенню ремонтних робіт в квартирі для подальшого користування нею його родиною, позивачем спільно з колишньою дружиною ОСОБА_2 , за фізичною допомогою його брата - ОСОБА_4 , були замовлені й оплачені роботи та матеріали по ремонту квартири. Меблів, сантехобладнання та техніки було придбано всього на суму - 26 055 доларів США. Перелік майна та його вартість на момент придбання зазначені у висновку ТОВ «Люкс-Експерт» від 22.06.2018. Проте, внаслідок використання, вартість майна зменшилася та погіршився її стан, вартість вказаного майна у 2018 році становила вже - 480 800 грн..

Квартира на час її придбання була без ремонту в стані - «від забудовника». Вартість виконаних ремонтно-будівельних робіт в квартирі станом на червень 2018 року становила - 491 816 грн.. Загальна сума витрат подружжя на ремонт та облаштування квартири становила більш ніж 50 000 доларів США, джерелом походження яких були заощадження подружжя та кошти від продажу іншого майна.

Посилаючись на те, що ремонтні роботи, облаштування квартири, купівля меблів, обладнання, техніки у квартиру позивач здійснював спільно з колишньою дружиною і на це витрачалися спільні кошти, а право власності на квартиру на той час було зареєстровано за батьком відповідача, тому позивач просить стягнути з відповідача, як єдиної спадкоємиці після смерті свого батька, грошові кошти в розмірі частини вартості ремонтних робіт, будівельних робіт, устаткування, меблів, техніки тощо, що складає - 486 308 грн. (480 800 грн. + 491 816 грн.)/2.

Крім того, позивач вказує, що з моменту укладення договору купівлі-продажу, тобто з 25.07.2012 по квітень 2014 року сторони спільно сплачували комунальні платежі. Починаючи з квітня 2014 року по 31.08.2018 позивач сплачував всі платежі за комунальні послуги самостійно за себе як користувача та за відповідачку як власника квартири. За період з 03.04.2014 по 16.07.2018 загальна сплачена сума за комунальні послуги становить - 55 184, 69 грн., частину якої позивач просить також стягнути з відповідача на свою користь (Т. 1, а. с. 2 13).

Позиція відповідачки в суді першої інстанції

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву просить у його задоволенні відмовити, у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Проте у випадку, якщо суд дійде висновку, що право чи інтерес ОСОБА_1 є порушеними, просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідачка посилається на безпідставність позову, зазначає, що судовими рішеннями по двох цивільних справах, а саме - № 522/10242/16-ц та № 522/16159/18 підтверджено, що позивач не має жодного відношення до квартири АДРЕСА_1 , оскільки вона була придбана її батьком. Також указує, що вона ніякої згоди позивачу на придбання матеріальних цінностей та проведення ремонтних робіт у вказаній квартирі не надавала, як і не надавала згоди на витрачання сумісних коштів подружжя і про їх витрачання не була обізнана.

Брат позивача ОСОБА_4 з 22.09.2009 є власником квартири в будинку, де знаходиться і квартира батька відповідачки. У цьому ж будинку знаходиться і квартира ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивача та його брата. Тому, як на думку відповідачки, позивач задля введення суду в оману міг надати документи по оснащенню та ремонту квартир, належних брату позивача та його матері.

Щодо твердження позивача про те, що ОСОБА_4 діяв як представник подружжя, указує, що ніяких розпоряджень, доручень та будь-яких вказівок вона з приводу проведення ремонту квартири та її облаштування ОСОБА_4 не надавала, будь-яких угод на представництво її інтересів на вказану особу також надано не було, а які розпорядження та вказівки вказаній особі надавав позивач їй невідомо.

Її померлий батько дійсно видавав на ім`я ОСОБА_4 довіреність від 25.04.2013 року з питань реєстрації на ім`я ОСОБА_3 нежитлового приміщення в будинку, де знаходиться квартира, однак будь-яких інших повноважень у ОСОБА_4 від ОСОБА_3 не було. Посилання позивача на наявність копії довіреності від 22.08.2013, в якій вказано, що начебто квартира є спільною сумісною власністю подружжя, відповідачка вважає необґрунтованим, оскільки указана довіреність була предметом дослідження судами різних інстанцій в рамках розгляду справи № 522/10242/16-ц, якими встановлено, що ця довіреність жодним чином не підтверджує те, що квартира була спільним майном колишнього подружжя.

Щодо вимог позовної заяви в частині стягнення витрат по сплаті комунальних платежів, то матеріали справи не містять жодних доказів, що їх оплата здійснювалася коштами позивача, як і відсутні докази ким здійснювалась оплата за комунальні послуги, також жодних претензій до неї від ОСОБА_4 не має.

Щодо висновку судово-будівельної експертизи, доданої позивачем до позову, вказує, що цей висновок жодним чином не підтверджує, що ремонт квартири робився за спільні кошти колишнього подружжя. Крім того зазначає, що вона не надавала згоди експертній установі на дослідження квартири, жодних документів на її адресу не направляла. У дослідженні зазначено, що обстеження квартири відбулось 09.06.2018, проте допуск у вказану квартиру представників установи вона не надавала, а тому яким чином вони потрапили до квартири їй не відомо (Т. 2, а. с. 3 9).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції,мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.08.2023 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що належних і допустимих доказів на підтвердження того, що проведення ремонтних робіт в квартирі, придбання меблів, техніки тощо, здійснювалося за рахунок спільних коштів подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як і згоди власника квартири ОСОБА_3 на здійснення таких поліпшень, позивачем не надано.

Також не знайшло свого підтвердження і посилання позивача у позовній заяві на уповноваження, за спільною згодою сторін, брата позивача - ОСОБА_4 на проведення ремонту квартири та її облаштування, замовлення й оплату роботи, меблів та матеріалів по ремонту квартири.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивачем у зазначений ним період сплачувалися комунальні платежі за адресою - АДРЕСА_2 . (Т. 2, а. с. 132 137).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.08.2023 року скасувати. Ухвалити в нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) судом першої інстанції порушено вимоги щодо неупередженого, справедливого, всебічного та повного розгляду справи. Судом було враховано лише інтереси відповідачки. Судом першої інстанції було проігноровано та не взято до уваги пояснення про те, що померлий батько колишньої жінки хоча і був покупцем спірної квартири, але жодного відношення до неї не мав, ремонт не робив, меблі та побутову техніку не придбавав, квартиру не утримував, ніколи не вселявся у квартиру та не проживав в ній. Сукупного доходу батька відповідачки недостатньо було для проведення ремонтних робіт та купівлі меблів; 2) безпідставно судом не було прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_6 ; 3) судом не було взято до уваги що всі чеки за оплату житлово-комунальних платежів, які знаходяться у позивача; 4) відповідачкою та її батьком не заперечувався факт того, що ремонт у спірній квартирі було проведено за кошти колишнього подружжя (Т. 2, а. с. 142 145).

Позиція відповідачки в апеляційній інстанції

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи і зроблені висновки, які відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Позивач намагається ввести судові органи в оману, стверджуючи, що вказана квартира була придбана за його кошти, фактично дублюючи свої неправдиві твердження, які досліджувались судами при розгляді судових справ №522/10242/16-ц та №522/16159/18 (Т. 2, а. с. 167 170).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.11.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.08.2023 року (Т. 2, а. с. 157 157 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.11.2023 року призначено апеляційну скаргу до розгляду (Т.2, а.с. 158).

Адвокат Табачна В.Л., діюча від імені ОСОБА_1 , у судовому засіданні підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Адвокат Кузьменко В.В., діючий від імені ОСОБА_2 , у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

З 18 листопада 1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2014 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року, шлюб між сторонами розірвано.

25 липня 2012 року між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою - АДРЕСА_2 , посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л..

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємицею після його смерті є його донька - ОСОБА_2 .. Дружина померлого від прийняття спадщини після його смерті відмовилася.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі, прийняття аргументів викладених у відзиві на апеляційну скаргу

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Звертаючись до суду з вищевказаним позовом ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що за час перебування у шлюбі за кошти від трудової діяльності та продажу іншого майна, подружжям набуто нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 . Указане майно придбавалося подружжям для власних потреб та за їхні спільні кошти. Проте, з ініціативи відповідача, для зменшення податкового навантаження, покупцем за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 формально виступив її батько ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_3 ніякого відношення до цієї квартири не мав, ніколи не вселялися у неї, не проживав в ній, комунальні послуги не сплачував, ремонтні роботи не проводив. ОСОБА_1 та його колишня дружина фактично користувалися належною відповідачці квартирою на правах наймача і поліпшили квартиру за згодою власника, а тому позивач просив суд застосувати аналогію закону, а саме норми ч. 3 ст. 778 ЦК України, відповідно до якої якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за найм речі.

Як встановлено матеріалами справи, у червні 2016 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , треті особи - ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна частково недійними, визнання покупцем за договорами купівлі-продажу та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Предметом спору у вказаній справі було визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 25 липня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , визнання покупцем за договором купівлі-продажу від 25 липня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2017 року (справа № 522/10242/16-ц) позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 25 липня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .. Визнано покупцем за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеним 25 липня 2012 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 року, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2017 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суди апеляційної та касаційної інстанцій у вищевказаній справі виходили з того, що ОСОБА_1 , у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно було придбано ним та ОСОБА_2 і за їхні, як подружжя, спільні заощадження від трудової діяльності. Матеріали справи не містять доказів того, що продавці спірного майна отримали грошові кошти саме від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При цьому, сам по собі факт наявності у позивача можливості придбати спірне нерухоме майно не може бути належним і безспірним доказом того, що саме він є його покупцем.

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , про переведення прав та обов`язків покупця за договорами купівлі-продажу.

Предметом спору у вказаній справі було переведення права та обов`язки покупця: - за договором купівлі-продажу від 11 лютого 2011 року квартири АДРЕСА_3 на ОСОБА_1 та вважати укладеним договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 ; - за договором купівлі-продажу від 25 липня 2012 року квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_1 та вважати укладеним договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ; - за договором купівлі-продажу від 12 вересня 2012 року машиномісця АДРЕСА_4 на ОСОБА_1 та вважати укладеним договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 ..

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси, від 14 травня 2019 року в цивільній справі №522/16159/18, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24.03.2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 11.06.2021 року постанову Одеського апеляційного суду від 24.03.2021 року залишено без змін.

Приймаючи вказані рішення, суди виходили з того, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Питання щодо належності спірного нерухомого майна було предметом розгляду справи № 522/10242/16-ц, в якій судовим рішення суду апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 не надав доказів на спростування змісту нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу в частині покупців та не довів, що спірне майно було придбано ним та

ОСОБА_2 за їхні, як подружжя, спільні кошти.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким, чином посилання апелянта на те, що спірну квартиру було придбано за спільні кошти колишнього подружжя спростовуються рішеннями у цивільній справі №522/10242/16-ц.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження того, що проведення ремонтних робіт в квартирі, придбання меблів, техніки тощо, здійснювалося за рахунок спільних коштів подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як і згоди власника квартири ОСОБА_3 на здійснення таких поліпшень, позивачем не надано.

Не підтвердженими є також посилання позивача на уповноваження, за спільною згодою сторін, брата позивача - ОСОБА_4 на проведення ремонту квартири та її облаштування, замовлення й оплату роботи, меблів та матеріалів по ремонту квартири. В матеріалах справи відсутні докази, що власник квартири уповноважував ОСОБА_4 на проведення ремонту квартири, та що кошті які були наданні для проведення ремонту і закупівлю меблі були наданні колишнім подружжям.

Надані позивачем квитанції про оплату житлово-комунальних послуг не підтверджують те, що вони були здійсненні ОСОБА_4 за спільні кошти подружжя. Крім того, з вказаних квитанцій вбачається, що платником зазначено - ОСОБА_3 ..

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивачем, у визначений ним період, сплачувалися комунальні платежі за адресою - АДРЕСА_2 .

Отже, судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та надано їм належну правову оцінку, правильно встановлено обставини справи, у результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 25 квітня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе