Справа №:755/1727/22
Провадження №: 2-п/755/15/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2024 р. м.Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

при секретарі - Назаровій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20.10.2022 у справі № 755/1727/22 за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги, -

в с т а н о в и в:

23 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеною заявою про перегляд заочного рішення, яка в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями передана на розгляд судді Коваленко І.В.

Заява обґрунтована тим, що 20 жовтня 2022 року Дніпровський районний суд міста Києва у складі Виниченко Л.М., розглянувши в приміщенні суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу № 755/1727/22 за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . 18 січня 2024 року було відкрите виконавче провадження № 73880080 зі стягнення боргу з ОСОБА_1 на виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/1727/22 і накладено арешт на майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Борг виник у зв`язку з несплатою ОСОБА_3 за холодне водопостачання та водовідведення у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . У період з 24.12.1990 року по 27.10.2012 року відповідачка мала прізвище « ОСОБА_1 » у період з 27.10.2012 року по 17.07.2015 року (до укладення шлюбу) мала прізвище « ОСОБА_1 », однак у період з 17.07.2015 року по дату подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачка має прізвище « ОСОБА_1 ». Також, 27.10.2012 року відповідачка змінила ім`я з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 і станом на дату подання заяви про перегляд заочного рішення її повне ім`я - ОСОБА_1 . Відповідачка поштової кореспонденції пов`язаної з розглядом цивільної справи № 755/1727/22 не отримувала. Підтвердження про отримання відповідачкою копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками, а після чого і копії заочного рішення матеріали справи не містять.

21 лютого 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, поновлено відповідачці ОСОБА_1 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, заяву про перегляд заочного рішення прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

13 березня 2024 року представником позивача подано письмове заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в якому зазначено, що судом при ухваленні заочного рішення від 20 жовтня 2022 року було досліджено всі обставини справа, надана належна правова оцінка правовідносинам, що склались, а тому вважає, що підстав для скасування заочного рішення немає. У зв`язку з викладеним, просить відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду заяви про перегляд заочного рішення повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Коломоєць М.І. до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, просить суд скасувати заочне рішення від 20.10.2022 року та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Інші сторони до судового засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається у судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи викладене, суд вважає, розглянути справу за відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розглядові заяви, на підставі наявних у справі даних та доказів.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, матеріали заяви про перегляд заочного рішення, суд дійшов висновку, що заява про скасування заочного рішення задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом зазначених положень чинного законодавства скасування заочного рішення суду можливе за умов, що відповідач не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, та відповідач надає докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення. Наявність наведених вище обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 4 ЦПК України).

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Так, судом встановлено, що 20 жовтня 2022 року Дніпровський районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги задоволено у повному обсязі.

Підставами скасування заочного рішення суду від 20 жовтня 2022 року заявниця вказує, що борг виник у зв`язку з несплатою ОСОБА_3 за холодне водопостачання та водовідведення у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . У період з 24.12.1990 року по 27.10.2012 року відповідачка мала прізвище « ОСОБА_1 » у період з 27.10.2012 року по 17.07.2015 року (до укладення шлюбу) мала прізвище « ОСОБА_1 », однак у період з 17.07.2015 року по дату подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачка має прізвище « ОСОБА_1 ». Також, 27.10.2012 року відповідачка змінила ім`я з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 і станом на дату подання заяви про перегляд заочного рішення її повне ім`я - ОСОБА_1 . Відповідачка поштової кореспонденції пов`язаної з розглядом цивільної справи № 755/1727/22 не отримувала. Відповідач ОСОБА_1 з 2011 року володіє 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однак з 19.12.2016 року постійно проживає та зареєстрована у АДРЕСА_2 . Жодних стосунків з ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 не підтримує, у зв`язку з чим, вважає відсутніми підстави для задоволення позову в частині вимог заявлених до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії»).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі («Ryabykh v. Russia», №52854/99, п. 52).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Згідно роз`яснень наданих у інформаційному листі Верховного суду України «Про практику ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах» вбачається, що непоодинокими є випадки, коли суди скасовують заочні рішення та не оцінюють надані відповідачем докази на предмет їх істотного значення для правильного вирішення справи і скасовують заочні рішення лише на підставі поданої відповідачем заяви та його усних доводів, які не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами у справі.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Згідно частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 356 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (стаття 360 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є співвласником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири серія та номер: 4336, виданий 22.08.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П.

Тобто на момент розгляду справи по суті та розгляду заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Окрім того, відповідачка зазначає у своїй заяві про перегляд заочного рішення від 20.10.2022 року, як на підставу скасування заочного рішення, що суд при ухваленні заочного рішення не встановив особу, а отже не міг достеменно дійти висновку про те, чи до належного відповідача подано позов. Однак, суд звертає увагу відповідачки на те, що зміна прізвища та ім`я не позбавляє останню утримувати майно, що їй належить. Доказів про те, що відповідачі домовилися про порядок володіння та користування майном, відповідачкою до суду надано не було.

Слід зазначити, що наявність спору щодо зазначеного майна не звільняє співвласника майна утримувати майно, відповідно до частки що йому належить.

Суд першої інстанції не може ставити під сумнів зміст рішення суду з підстав порушення норм матеріального чи процесуального права та надавати цьому рішенню правої оцінки, перевіряти його правильність.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, а тому заява відповідача про перегляд заочного рішення та його скасування є необґрунтованою та безпідставною, в зв`язку з чим в її слід залишити без задоволення.

Згідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 258-261, 287-289 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20.10.2022 у справі № 755/1727/22 за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київвдоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявниці, що, відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя :