Провадження № 2/761/4221/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Марінченко Л.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2010 року на користь відповідача - ОСОБА_3 на утримання їх спільної дитини - ОСОБА_4 2008 року народження з 25% до 15% від усіх видів його заробітку щомісяця. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в нього змінилися обставини, які унеможливлюють сплату аліментів на утримання дитини в розмірі визначеному рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, а саме: в нього народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від іншого шлюбу. Мати позивача ОСОБА_6 , є пенсіонером і була прооперована у зв`язку із онкологічним захворюванням, а тому на даний час ОСОБА_1 здійснює за нею догляд та сплачує вартість медикаментів. В цей же час, його дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, та не має власного доходу. Таким чином він вимушений утримувати дочку, дружину та мати. За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Провадження у справі відкрито 17.01.2024 року, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником відповідача направлено до суду відзив на позов, де зазначено наступне. Позивачем не надано доказів на підтвердження перебування у позивача всіх зазначених ним осіб на утриманні. Вважає, що родина позивача отримує державну допомогу у відповідності до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». Вважає, що зменшення розміру присуджених судом аліментів буде порушенням прав дитини - ОСОБА_4 .

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю необхідності зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 02.11.2007 року по 21.05.2010 року. Розірвання шлюбу відбулось на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2010 р.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2010 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 було стягнуто аліменти в розмірі частини від його заробітку, щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 02.02.2010 року та до її повноліття.

Як свідчать матеріали справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилася дитина від іншого шлюбу - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14.03.2023 р. Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до витягу з наказу №80-к від 15.05.2023 року, виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва, дружині позивача - ОСОБА_7 було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років з 22.05.2023 по 03.03.2026 року.

Відповідно до довідки про доходи №1599/07 від 05.09.2023 року, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва, ОСОБА_7 в період з березня 2023 року по серпень 2023 року доходів не отримувала.

Відповідно до виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №489 від 01.04.2023 року на ім`я гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матері позивача, виданого ТОВ «Медичний центр «Консиліум Медікал», їй поставлено діагноз Cr Т4NIM0 St IIIb Кл.гр.ІІ.

Як вбачається з наданої позивачем довідки від 18.09.2023 року за №93/17-23 виданої Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України, позивач працює в Міністерстві на посаді Головного спеціаліста.

Так, відповідно до довідки працедавця від 18.09.2023 р., позивачу була нарахована заробітна плата в 2023 році: в січні 17350,00 грн.; в лютому 28650,00 грн; в березні 33677,69 грн.; в квітні 36899,00 грн.; травні 28646,96 грн.; червні 100369,35 грн.; липні 17116,68 грн.; серпні 44293,41 грн.

Відповідно до довідки від 06.03.2024 року за № 67/17-24 виданої Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України, позивач в 2024 року отримав заробітну платню: в січні 33364,55 грн.; в лютому 13019,99 грн.

Мати позивача, як вбачається з довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район) в м. Києві є пенсіонером та отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.01.2023 р. по 31.07.2023 р. складає 41 992 грн. 11 коп.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати, відповідно до ст. 273 СК України.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дочка від іншого шлюбу з ОСОБА_7 , необхідністю надавати допомогу непрацездатній матері.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 28.05.2021 р. у справі № 715/2073/20 - факт народження в платника аліментів дитини в іншому шлюбі без належних і допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що у порушення зазначених вище вимог закону позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 16.09.2020 справа № 565/2071/19.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стосовно доводів позивача, щодо витрат на лікування матері, суд зазначає, що позивачем не надано доказів щодо медичних рекомендацій або призначень дороговартістних ліків на час звернення позивача до суду, документи надані позивачем датовані 2021 роком, та надані медичні документи не містять жодних доказів того, що позивач несе витрати на лікування чи то у вигляді придбання ліків, чи оплати різного роду обстежень або досліджень, як і відсутні докази, що такі дії суттєво впливають на його матеріальний стан.

Також суд зауважує, що мати позивача перебуває на обліку Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком

Встановлені обставини справи у сукупності та взаємозв`язку з нормами закону, якими врегульовано спірні правовідносини, дають підстави для висновку про те, що з моменту винесення судом рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у позивача не відбулося суттєвих змін ні в матеріальному стані, ні в стані його здоров`я, як це визначено положеннями статті 192 Сімейного кодексу України.

Вказані у ст. 192 СК України обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не доведена неспроможність виплачувати аліменти у раніше визначеному судом розмірі, а це, в свою чергу, є підставою для відмови у заявленому позові про зменшення розміру аліментів.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 2-5,11-13,141,258,259,263,268, 352,354 ЦПК України, ст. ст. 181,192, 273 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: