УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 463/8498/23

провадження № 61-5309ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - Приватного підприємства «Люкс-Експрес»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року у складі судді Леньо С. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року Приватне підприємство «Люкс-Експрес» (далі - ПП «Люкс-Експрес») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив витребувати у ОСОБА_1 на свою користь приміщення складів площею 922,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з позовом ПП «Люкс-Експрес» подало до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам (державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів), будь-яким органам (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), державним виконавцям, приватним виконавцям, будь-яким юридичним та фізичним особам здійснювати будь-які дії (в тому числі, реєстраційні) щодо продажу, відчуження будь-яким іншим способом (в тому числі шляхом дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, припинення будь-яких обтяжень, передачу в іпотеку тощо), будь-якого іншого обтяження, скасування записів, поновлення записів, відкриття розділів стосовно приміщення складів площею 922,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовував тим, що існує загроза того, що відповідач може відчужити спірне майно, що в подальшому утруднить або унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року заяву ПП «Люкс-Експрес» про забезпечення позову задоволено.

У порядку забезпечення позовних вимог, до розгляду справи по суті заборонено будь-яким особам (державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів), будь-яким органам (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), державним виконавцям, приватним виконавцям, будь-яким юридичним та фізичним особам здійснювати будь-які дії (в тому числі, реєстраційні) щодо продажу, відчуження будь-яким іншим способом (в тому числі шляхом дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, припинення будь-яких обтяжень, передачу в іпотеку тощо), будь-якого іншого обтяження, скасування записів, поновлення записів, відкриття розділів стосовно приміщення складів площею 922,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалу оскаржила ОСОБА_2 , як особа, яка не брала участі у справі, проте вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки.

Постановою Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року залишено без змін.

У квітні 2024 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову повністю.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що наявність обтяження у виді заборони здійснювати будь-які дії щодо продажу, відчуження будь-яким іншим способом на нерухоме майно іпотекодавця значно ускладнить звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором. Враховуючи те, що ОСОБА_1 прострочив виконання зобов`язання за договором позики і ОСОБА_2 є іпотекодержателем майна, на яке накладено обтяження у виді заборони вчинення реєстраційних дій, вважає, що суд такою ухвалою вирішив питання про її права та обов`язки, оскільки накладене обтяження перешкоджає задовольнити її вимоги за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_2 , зміст ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року,Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом залежно від конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судами встановлено, щопредметом позовних вимог у цій справі є вимоги позивача про витребування у ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Люкс-Експрес» приміщення складів площею 922,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому саме щодо приміщення, яке є предметом спору, вжито заходи забезпечення позову у виді заборони вчинення відповідних дій.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, врахував предмет спору, здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, необхідність забезпечення збалансованості інтересів сторін, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 апеляційний суд встановив, що 09 жовтня 2023 року між нею, як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено договір позики, відповідно до якого граничний термін повернення позики 19 жовтня 2023 року. Того ж дня, 09 жовтня 2023 року, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за договором позики, між сторонами укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського МНО Пилипенко Ю. П. за № 1424 грн. Відповідно до пункту 2.1 іпотечного договору, в іпотеку передано таке нерухоме майно: нежиле приміщення - приміщення складів НЗ в літ К1 від 4 до 10, площею 922,3 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 . На підставі іпотечного договору державним реєстратором приватним нотаріусом ЛМНО Пилипенко Ю. П. внесено запис до ДРРП про іпотеку за № 52043347 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер:69653941 від 09 жовтня 2023 року.

Таким чином, час звернення позивача до суду із позовною заявою та заявою про забезпечення позову (26 вересня 2023 року), спірне майно в іпотеці не перебувало.

Апеляційний суд внаслідок повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зробив правильний висновок щодо необґрунтованості доводів ОСОБА_2 щодо порушення застосованими заходами забезпечення позову її права, як іпотекодержателя, оскільки накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку».

Вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами та є достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту, забезпечить баланс прав та обов`язків сторін у справі та усуне можливі подальші судові спори у разі задоволення заявлених позовних вимог.

При цьому апеляційним судом ураховано, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, спрямованим на охорону матеріально-правових інтересів позивача, а правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна полягає у обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування.

Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень, додаткового правового аналізу не потребують та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом Приватного підприємства «Люкс-Експрес» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник