КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/8695/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є.П. (суддя-доповідач), Мазурик О.Ф., Желепи О.В.

при секретарі Мудрак Р.Р.

за участі Чуйка Я.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Чуйка Ярослава Володимировича , який діє в інтересах ОСОБА_2

на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва

від 12 лютого 2024 року

у цивільній справі № 761/17902/23 Шевченківського районного суду міста Києва

за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

заінтересована особа: Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про укладення мирової угоди в процесі виконання рішення суду

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2023 р. від державного виконавця Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на адресу Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про укладення мирової угоди в процесі виконання рішення суду.

Свої вимоги заявники обґрунтовують тим, що вони, як стягувач та боржники з метою врегулювання спору в процесі виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 р. у справі № 2-9161/10, уклали мирову угоду, а тому державним виконавцем передано її до суду для затвердження згідно з положеннями ст. 434 ЦПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні заяви про укладання мирової угоди.

В апеляційній скарзі Чуйко Я.В. , який діє в інтересах ОСОБА_2 , просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким затвердити заяву про укладення мирової угоди ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , укладеної в процесі виконання рішення суду від 22 листопада 2010 року в цивільній справі за позовом АТ «КБ Надра Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

Вказував, що повне врегулювання кредитних зобов`язань боржника можливе виключно при укладення мирової угоди коли сторони поступаються одна одній і при укладенні мирової угоди, при цьому інтереси третіх сторін ніяким чином не зачіпаються, в той час як позиція суду першої інстанції тільки змушує кредитора до наступних дій щодо стягнення суми боргу навіть після продажу заставного майна, так як вартість майна не перекриває боргові зобов`язання.

Отже саме укладення мирової угоди забезпечує повне врегулювання зобов`язань між сторонами та зумовлює наслідки при яких сторонам не потрібно буде вирішувати будь-які питання у суді так як повністю врегульовується рішення щодо стягнення суми боргу за рахунок затвердження укладеної мирової угоди.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Від ОСОБА_3 та ОСОБА_5 надійшли заяви про розгляд даної справи за їх відсутності. Затвердження мирової угоди підтримують в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є.П., пояснення адвоката Чуйка Я.В., що підтримав , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківським районним судом м. Києва від 22 листопада 2010 року (справа № 2-9161/10) ухвалено рішення, яким позов ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість у сумі 208 433,88 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ на день ухвалення рішення - 1654485,61 грн.; судовий збір у сумі 1700,00 грн.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн.

Вказане рішення набрало законної сили, за яким стягувачу були видані виконавчі листи.

31 липня 2015 р. державним виконавцем Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на підставі виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, на даний час примусове виконання триває, що підтверджується витягом з АСВП.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 08.09.2023 р. замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні, а саме ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ОСОБА_2

13 листопада 2023 р. між стягувачем ОСОБА_2 та боржниками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в процесі виконання рішення суду укладено мирову угоду, яка подана державним виконавцем до Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ).

Відмовлячи у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що умови мирової угоди фактично змінюють спосіб виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом, яке згідно вимог закону підлягає виконанню за рахунок усього належного боржнику майна. Норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку» (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 21.11.2019 р. в справі № 754/19912/14-ц).

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судовим рішенням від 22 листопада 2010 року заборгованість за кредитним договором стягнуто на користь ВАТ «КБ «Надра» з солідарно з боржника за кредитним договором ОСОБА_3 , та поручителя за договором поруки ОСОБА_4

29 травня 2020 р. між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Світ Фінансів» укладено договір № GL3N216952 про відступлення прав вимоги, та 13.04.2023 р. між ТОВ «Світ Фінансів» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до яких відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 251/РП/39/2008-840, укладеним 07.07.2008 р. між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 , а також договорами забезпечення до нього. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2023 року ОСОБА_2 є стягувачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року в справі № 2-9161/10.

На час вирішення судом подання державного виконавця від 14 листопада 2023 року, про передачу заяви про укладення мирової угоди в рамках виконавчого провадження, триває примусове виконання за виконавчим листом від 31 липня 2015 р. виданим щодо боржника ОСОБА_3 .

У матеріалах справи відсутні докази наявності відкритого виконавчого провадження щодо ОСОБА_4 , яка у заяві про укладення мирової угоди зазначена як боржник 2.

Відповідно до частини сьомої статті 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

За своєю правовою природою мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах погоджених сторонами та є завершенням судового провадження, свідчить про врегулювання судового спору між сторонами.

Затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства, має бути виконаний за правилами статей 509, 525, 526 ЦК України.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

При визнанні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

За положеннями пункту 1 частини п`ятої статті 207 ЦПК України якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, є невиконуваними, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, виходячи із змісту статті 207 ЦПК України укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається і затверджується судом у відповідності до вимог не лише цивільного процесуального права, а й з урахуванням цивільного права.

Відповідно до вимог ст. 434 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 ЦПК України.

Згідно з частини 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Умови поданої до суду у даній справі мирової угоди фактично змінюють спосіб виконання рішення суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитом, яке згідно вимог закону підлягає виконанню за рахунок усього належного обом боржникам майна.

Норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку» (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 21.11.2019 р. в справі № 754/19912/14-ц).

Окрім того, колегія суддів зазначає, що вимоги стягувача ОСОБА_2 , яка не є спеціальним суб`єктом, ґрунтуються на правочинах переуступки права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи. Між тим, судова практика Верховного Суду щодо неможливості відчуження права вимоги за кредитним договором на користь фізичних осіб є сталою впродовж тривалого часу та відкритою для ознайомлення у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Зокрема у постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 206/4841/20 Велика Палата Верховного Суду вкотре на сформульованій правовій позиції, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Це ж саме стосується переуступки права іпотеки, у тому випадку, коли вона забезпечує виконання кредитних зобов`язань (п. 6.26, п. 6.27).

Крім того, як слідує із змісту мирової угоди, у пункті 2 сторони передбачили звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності за ОСОБА_2 на іпотечне майно житловий будинок та дві земельні ділянки.

Порядок передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки визначений статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п.52 розділу VI Прикінцеві положенняЗакону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Отже, подана мирова угода не відповідає закону та не може бути затверджена. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення якого є законним і обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Керуючись ст. ст. 379, 368, 375, 381-384, 434 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Чуйка Ярослава Володимировича , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складений 23 квітня 2024 року.

Судді: Є. П. Євграфова

О.Ф. Мазурик

О.В. Желепа