Житомирський апеляційний суд
Категорія 44 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Борисюка Р.М.,

за участю секретаря Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/10286/23 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А.,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебувала справа за його позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державної казначейської служби України, Держави в особі Державної казначейської служби України, Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди. Позов у даній справі був поданий ним 27 липня 2020 року, провадження відкрито 12 серпня 2020 року, а рішення суд постановив лише 6 жовтня 2022 року. Отже, справа розглядалася судом два роки та сім місяців, що не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, зокрема, положенням статей 187 та 210 ЦПК України.

Вважає, що тривалим розглядом позову та бездіяльністю судів йому спричинено моральну шкоду, адже він сподівався на своєчасний та справедливий розгляд позовних вимог. Вказана справа мала для нього вкрай важливе значення Така тривала боротьба на захист своїх прав виснажує, викликає психологічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення. Будучи особою з інвалідністю, він має незадовільний стан здоров`я та разом із сім`єю проживає на території, яка зазнала радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Окрім того, на його утриманні перебувають неповнолітній син та дружина, яка має інвалідність.

Наголошує на тому, що тривалий розгляд позовних вимог обмежив його права у громадському та приватному житті, адже він був позбавлений матеріального забезпечення, витрачав значний час на збирання доказів, написання заяв, клопотань. Такі дії супроводжувалися постійним нервовим напруженням, хвилюванням та переживаннями, й, відповідно, зазначені обставини впливали на його стосунки із членами сім`ї. Очевидна бездіяльність з боку відповідача порушила його звичайний душевний стан та спосіб життя. Тривалий час він відчував психологічне та душевне страждання, стрес та відчуття невизначеності через усвідомлення факту порушення його законних прав. Незаконні дії відповідача викликали у нього почуття страху, адже він залишився без частини засобів до існування, на отримання яких він сподівався.

Враховуючи вищезазначене, просив стягнути з Держави Україна в особі територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зокрема, зазначає, що є очевидним та безспірним той факт, що при розгляді справи №295/8799/20 Богунським районним судом м. Житомира порушено вимоги частини десятої статті 2 та статті 210 ЦПК України. Аналіз справи та вивчення наявних у ній документів надає право стверджувати про те, що ця справа не складна, містить необхідні та достатні докази на підтвердження позовних вимог. Однак, судовий розгляд тривав поза межами встановлених строків, що беззаперечно вказує на неправомірні дії органу державної влади.

Наголошує на тому, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого розгляду справи презюмується, отже він має право на відшкодування моральної шкоди.

Звертає увагу на те, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення державним органом прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди. Тобто, існує причинний зв`язок між неправомірними діями суду ( порушення розумних строків розгляду його позову) та заподіяною шкодою ( психологічне напруження, розчарування та незручності).

Стверджує, що при вирішенні спору суд не врахував судову практику та практику ЄСПЛ, яка регулює подібні правовідносини.

Суд першої інстанції не вказав, який орган державної влади є відповідальним за роботу судової системи й не замінив ТУ ДСА належним відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 27 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державної казначейської служби України, Держави в особі Державної казначейської служби України, Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, у відповідності до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2012 року, яка була виконана лише 21 січня 2020 року.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира відкрито провадження у даній справі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 6 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Матеріали справи також свідчать, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи, має на утриманні неповнолітнього сина. Дружина позивача перебуває на пенсійному забезпеченні.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції зазначив, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є саме Держава як суб`єкт цивільних відносин.

Підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 зазначено те, що матеріали справи не містять доказів спричинення йому моральної шкоди. При цьому, суд виходив з того, що сам факт тривалого розгляду справи судом безумовно не породжує наслідки цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність суду заподіяли позивачеві моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні

Отже, необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок щодо відшкодування шкоди.

У частині шостій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

У статті 1173 ЦК України закріплене правило про те, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частинами третьою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем не надано доказів заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд вірно виходив з того, що сам лише факт розгляду справи поза межами строку, встановленого цивільним процесуальним законодавством, не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди.

З огляду на вищезазначене, суд обгрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Таким чином, суд першої інстанції надав вірну юридичну оцінку спірним правовідносинам та ухвалив рішення, яке відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 січня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 26 квітня 2024 року.