С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
_________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/1717/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

14 лютого 2024 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування квартирою, відновлення становища, яке існувало до порушення права.

ІI. Описова частина.

31 травня 2023 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому вона просить визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 , а також відновити становище, яке існувало до порушення її права на реєстрацію свого місця проживання шляхом скасування рішення органу реєстрації Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації про зняття Позивачки з зареєстрованого місця проживання у вказаній квартирі.

Свої вимоги Позивачка обґрунтовує наступним.

Зазначає, що її мати перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 .

Вказує, що квартира АДРЕСА_1 була набута її батьками за рахунок спільних зусиль. Зокрема, вона була набута ОСОБА_3 на підставі договору міни, згідно з яким він відчужив приватизовану ним раніше квартиру АДРЕСА_2 . Проте, як зазначає Позивачка, за усною домовленістю з попереднім власником спірної квартири, оскільки обмін був нерівноцінним, він отримав доплату, джерелом якої були кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_3 , яка перебувала в особистій власності її матері - ОСОБА_4 .

Після цього, як зазначає Позивачка, вони всією сім`єю вселилися в квартиру, тобто Позивачка законно набула право користування нею, і проживає в ній до цього часу.

05 серпня 2022 року, як зазначає Позивачка, ОСОБА_3 таємно від них з матір`ю подарував спірну квартиру своїй донці від попереднього шлюбу - ОСОБА_2 , яка в подальшому звернулася до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про скасування реєстрації Позивачки та її матері.

Так, 15 вересня 2022 року заява ОСОБА_2 , як власниці квартири, була задоволена, у зв`язку з чим реєстрація Позивачки у квартирі була скасована.

ОСОБА_1 зазначає, що вона фактично продовжує проживати в квартирі, а тому в силу Закону України «Про надання публічних (електронних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» вважає своїм обов`язком зареєструватися саме в квартирі, в якій проживає. Крім того, як стверджує Позивачка, зняття її з реєстрації позбавляє її можливості користуватися всіма тими соціальними правами і гарантіями, що передбачені законом, та пов`язані з документально підтвердженим фактом реєстрації за місцем проживання.

Позивачка наполягає, що квартира АДРЕСА_1 є єдиним її житлом, вона була вселена в квартиру законно. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Посилається на те, що Відповідачка, приймаючи в дар квартиру, цілком усвідомлювала той факт, що в квартирі проживають Позивачка з матір`ю, зареєстровані в ній, і дана обставина не становила для неї перешкод в укладенні договору. Отже, заява про зняття Позивачки з реєстрації за місцем проживання була подана Відповідачкою до органу реєстрації усвідомлено та умисно направленою на порушення гарантованого права ОСОБА_1 мати зареєстроване місце проживання у своєму житлі.

Таким чином, Позивачка вважає визнання свого права на користування житлом та на реєстрацію в ній свого місця проживання належним способом захисту, як і скасування рішення органу реєстрації про зняття її з реєстрації в квартирі.

2 липня 2023 року від Відповідача-2 Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації до суду надійшов відзив, у якому викладені заперечення проти задоволення позову. Зазначено, що органом реєстрації правомірно, в межах повноважень та на підставі поданих власником квартири документів було знято з зареєстрованого/задекларованого місця проживання Позивачку.

У судове засідання Сторони та їх представники не з`явилися, від представників надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

ІІІ. Мотивувальна частина.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З 08 червня 1996 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_1 . (а.с. 18-19)

Судом встановлено, що 21 березня 1997 року на підставі договору міни ОСОБА_3 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 . Згідно з вказаним договором ОСОБА_3 набув вказану квартиру в обмін на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла Київського авіаційного виробничого об`єднання імені 50-річчя Жовтня м. Києва 02 грудня 1993 року, тобто перебувала у його особистій власності. (а.с. 28)

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 була набута ОСОБА_3 за рахунок особистого майна, а також тому перейшла йому в особисту приватну власність (ст. 24 Кодексу законів про шлюб та сім`ю України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як член сім`ї власника (дочка), набула право користування вказаною квартирою, законно вселилася в неї, проживала та була зареєстрована в ній з 30 листопада 2006 року.

05 серпня 2022 р оку ОСОБА_3 на підставі договору дарування відчужив квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 .

Зазначений договір станом на день розгляду справи є чинним, спір щодо його оскарження в судовому порядку не закінчений.

Таким чином, з моменту реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру вона набула прав повноцінного власника щодо квартири.

В частині 1 статті 316 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні окрім випадків і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 156 Житлового кодексу УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім`ї власника квартири на користування цієї квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника права власності на цю квартиру, а відтак - припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім`ї на користування цією квартирою.

Отже, права членів сім`ї власника квартири на об`єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири), на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України.

Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 Житлового кодексу України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Таким чином, після припинення права користування квартирою внаслідок її відчуження попереднім власником, суд не має підстав для визнання за Позивачкою права користування квартирою всупереч волі нового власника - ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Так, 14 вересня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Відділу з питань реєстрації місця проживання Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про зняття задекларованого/зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням уповноваженої особи органу реєстрації від 15 вересня 2022 року в межах своїх повноважень та в порядку, визначеному законом, зазначена заява ОСОБА_2 була задоволена.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для скасування рішення Відповідача-2 про зняття її з реєстрації ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на ОСОБА_1 .

3.Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4.Позивач: ОСОБА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач-1: ОСОБА_2 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ,РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач-2: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація, адреса: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 41; .

Суддя: