Справа № 351/715/24
Провадження № 2-о/351/152/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

19 квітня 2024 року м. Снятин

Суддя Снятинського районного суду Івано-Франківської області Калиновський М.М. розглянувши матеріали цивільної справи окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 та соцпідтримки , про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме виховання та утримання малолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В:

15.04.2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: виховання та утримання малолітніх дітей.

Перевіривши матеріали заяви, суддя дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

З аналізу вказаних норм вбачається, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Як вбачається з заяви, ОСОБА_1 просить встановити факт спільного проживання та самостійного виховання й утримання ним малолітніх дітей: ОСОБА_2 , 2012 р.нар., ОСОБА_3 , 2014 р.нар., ОСОБА_4 , 2018 р.нар., так як їх батько ОСОБА_5 своїх батьківських обов`язків не виконує, участі у вихованні дітей не приймає. Потребу у зверненні до суду із вказаною заявою заявник обґрунтовує тим, що встановлення даного факту йому необхідне для захисту прав та інтересів дітей, а також своїх прав та інтересів, як батька, що самостійно виховує, утримує та спільно проживає з малолітними дітьми. Крім того, у заявника виникла необхідність у набутті статусу багатодітного батька, оскільки інший факт для набуття такого статусу, а саме перебування у шлюбі, є недостатнім. Також, відстрочка від призову під час загальної мобілізації та дії воєнного стану в Україні на даний час заявнику необхідна для поїздки з дітьми до Словацької Республіки та інших країн ЄС з метою оздоровлення.

Так, частиною 1 статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

У частині 3 статті 155 СК України (здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків) зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 2 статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

В той же час, жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати судовим рішенням факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати факт перебування дітей на утриманні в іншої особи, що замінює батька, для вирішення в подальшому питання про усиновлення дітей в разі позбавлення одного із батьків батьківських прав.

Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав чи усиновлення дітей. Крім того, судом під час вирішення спору у позовному провадженні щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні такого спору.

Отже, захист порушених прав у зв`язку з не виконанням обов`язків та не прийняттям участі одним із батьків у вихованні дитини, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом. А відтак, встановлення тих обставин на які заявник посилається у своїй заяві як на підставу для її задоволення, а саме невиконання ОСОБА_5 своїх батьківських обов`язків, відсутність участі у вихованні дітей, мають теж встановлюватись при розгляді вищевказаної категорії справ.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 із змінами і доповненнями, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Крім того, як встановлено з доводів заяви встановлення даного факту заявником пов`язується з можливістю реалізувати свої соціальні права як багатодітного батька.

Як вбачається право заявника на отримання соціальних пільг в даний час ні ким не порушено, оскільки йому не відмовлено у їх оформленні.

Норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії компетентних державних органів щодо розгляду спірного питання, так як рішення відповідних органів соціального захисту може бути оскаржена до відповідного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова від 10.04.2019 у справі № 320/948/18; 08 грудня 2021 року у справі № 464/6696/20 (провадження № 61-13755св21 ).

З урахуванням вищенаведеного, суддя дійшла висновку, що вирішення питання щодо участі одного із батьків у вихованні дітей та перебування дітей на утриманні у іншої особи, що замінює батька, вирішується судами у позовному провадженні, зокрема при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав чи заяви про усиновлення. Крім того, заявником поставлено питання про встановлення юридичного факту для якого встановлений інший, передбачений законом порядок, і останнє повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури, а у випадку наявності спору про право у позовному провадженні.

Відтак перевіривши, чи може заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу, суд дійшов висновку, що така заява не підлягає розгляду в порядку окремого позовного провадження, оскільки для цього передбачений інший порядок розгляду.

Отже, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 та соцпідтримки про встановлення факту що має юридичне значення, а саме виховання та утримання малолітніх дітей необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.19,187,260,261,293,294,315,353-355 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 та соцпідтримки про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме виховання та утримання малолітніх дітей.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ