Провадження № 2/369/1978/24
09.05.2024 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С.,
за участі секретаря судових засідань Соловюк В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 15 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» було укладено Договір про надання платної освітньої послуги № 2025 для здобувача вищої освіти ОСОБА_2 . Відповідно до п.1 розділу І Договору предметом останнього є фінансові зобов`язання відповідача щодо оплати освітньої послуги, яка надається здобувачу ( ОСОБА_2 ) позивачем за Договором про навчання в Університеті № ФСП 20/278 від 15.09.2020 року.
Згідно п.2 Договору про навчання в Університеті № ФСП 20/278 позивач бере на себе зобов`язання здійснити підготовку вступника (відповідача) за денною формою здобуття освіти за спеціальністю 054 Соціологія для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр.
В порушення умов Договору, оплату за освітню послугу в першому семестрі 2021-2022 навчального року відповідач здійснив частково та з порушенням строків виконання зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 2 700,00 грн. Наказом від 24.01.2022 року № 299-с ОСОБА_2 було відраховано за невиконання індивідуального навчального плану з 24.01.2022. Однак, оплату за освітню послугу в першому семестрі 2021-2022 навчального року відповідач в повному обсязі так і не здійснив.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 вересня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.12.2023 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився. Подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.
У судове засідання відповідач не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Причини неявки суду не повідомлено. На час розгляду справи будь-яких заяв, клопотань, письмового відзиву до суду не надходило.
Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених нижче підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
При розгляді справи судом встановлено, що 15 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» було укладено Договір про надання платної освітньої послуги № 2025 для здобувача вищої освіти ОСОБА_2 .
Відповідно до п.1 розділу І Договору предметом останнього є фінансові зобов`язання відповідача щодо оплати освітньої послуги, яка надається здобувачу ( ОСОБА_2 ) позивачем за Договором про навчання в Університеті № ФСП 20/278 від 15.09.2020 року.
Згідно п.2 Договору про навчання в Університеті № ФСП 20/278 позивач бере на себе зобов`язання здійснити підготовку вступника (відповідача) за денною формою здобуття освіти за спеціальністю 054 Соціологія для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр.
Згідно п 1 розділу ІІІ Договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить (без урахування інфляції) 116 000,00 грн.
Вартість освітньої послуги навчання за 2020-2021 навчальний рік склала 29 000,00 грн.
Відповідно до п.3 розділу ІІІ Договору замовник вносить плату щосеместрово, здійснює оплату у безготівковій формі не пізніше 10 (десяти) днів з початку кожного семестру.
В порушення умов Договору, оплату за освітню послугу в першому семестрі 2021-2022 навчального року відповідач здійснив частково та з порушенням строків виконання зобов`язання. Зокрема, 20.09.2021 відповідачем було сплачено 4000,00 грн., 22.10.2021 1000,00 грн., 07.12.2021 7 500,00 грн., загалом 12 500,00 грн., внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 2 700,00 грн.
Наказом від 24.01.2022 року № 299-с ОСОБА_2 було відраховано за невиконання індивідуального навчального плану з 24.01.2022. Однак, оплату за освітню послугу в першому семестрі 2021-2022 навчального року відповідач в повному обсязі так і не здійснив.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч.1 ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 629, 525, 612, 901, 903 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Враховуючи вищевказані положення норми матеріального права та те, що відповідач належним чином не виконував договірні зобов`язання перед позивачем, внаслідок чого станом на 11.01.2021 року виникла заборгованість у сумі 2 700,00 грн. суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача, оскільки ці вимоги є законними та обґрунтованими.
Також позивач просить стягнути 3% річних, інфляційні втрати та пеню.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставлять.
Згідно ч.1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, суд бере до уваги наведений позивачем розрахунок та приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачаа, пеню в розмірі 810,91 грн.(вісімсот десять гривень 91 коп.)., інфляційні нарахування на заборгованість в сумі 1 261,11 грн.(одна тисяча двісті шістдесят одна грн. 11 коп.), 210,41 грн. (двісті десять гривень 41 коп.) 3 % річних.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2 684,00 грн.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 550, 610, 611, 626, 628, 629, 638, 903 ЦК України, ст. ст. ст. ст. ст. 13, 33, 130, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позов Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справ, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 09 травня 2024 року.
Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ