Справа № 128/2118/21
Провадження № 22-ц/801/577/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 рокуСправа № 128/2118/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

за участю секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за матеріалами скарги Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області на постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шевчук Олени Олександрівни про накладення штрафу,

за апеляційною скаргою Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області про відмову у відкритті провадження, постановлену у цій справі 26 січня 2024 року суддею цього Карпінською Ю.Ф.,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області звернулась до суду зі скаргою на постанову державного виконавця про накладення штрафу.

Скарга мотивована тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2022 року у цій справі визнано протиправним та скасовано рішення 46 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 21 від 29 травня 2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,0000 га. Зобов`язано Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність.

08 лютого 2023 року на виконання цього рішення судом першої інстанції було видано виконавчий лист та згодом Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження №71025540. Стрижавська селищна рада є боржником у межах цього виконавчого провадження, а ОСОБА_1 стягувачем.

27 лютого 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито провадження за касаційною скаргою Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 січня 2023 року.

16 березня 2023 року листом №694/02-6 Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області було повідомлено державного виконавця, що при підготовці документів для розгляду постійною комісією питання про виконання виконавчого документа встановлено припинення існування земельної ділянки із вказаним вище кадастровим номером як окремого об`єкта речових прав, що підтверджується також листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 29 січня 2023 року №3626/475-23.

Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області вживались заходи з метою зупинення дії рішення суду першої інстанції, однак 20 березня 2023 року ухвалою Верховного Суду у задоволенні заяви Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про зупинення виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2022 року відмовлено.

29 вересня 2023 року Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області у рішенні №38 надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, площею 1,0000 га, розташованої на території Стрижавської територіальної громади по АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

02 січня 2024 року головним державним виконавцем указаного відділу державної виконавчої служби Шевчук О.О. винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн. на Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області за невиконання рішення суду без поважних причин.

Скаржник зазначав, що державним виконавцем рішення боржника про надання стягувачу дозволу відповідно до виконавчого документу враховано не було. Оскаржувана постанова не містить будь-якого обґрунтування відхилення такого рішення, або вказівки на те чому, на переконання державного виконавця, вжиті боржником дії свідчать про невиконання судового рішення без поважних причин.

Пославшись на викладені обставини, Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області просила визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення штрафу від 02 січня 2024 року, прийняту головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шевчук О.О. в межах виконавчого провадження №71025540.

26 січня 2024 року ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області відмовлено у відкритті провадження за даною скаргою Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області. В цій ухвалі суд роз`яснив, що розгляд такої скарги віднесено до юрисдикції відповідного адміністративного суду.

Не погодившись із цією ухвалою, Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області, посилаючись на порушенням норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нове судове рішення про прийняття судом першої інстанції скарги на постанову державного виконавця про накладення штрафу до розгляду та відкриття провадження за цією скаргою. В обґрунтування доводів апеляційної скарги Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області посилається на те, що під час винесення оскаржуваної ухвали суд не врахував релевантну позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 23 листопада 2021 року у справі №175/1571/15 (п. п. 82-83, 85), про те, що скарги на рішення, дії та/або бездіяльність посадової особу ВДВС, здійснені в порядку контролю за рішеннями, діями, або бездіяльністю державного виконавця щодо виконання рішення суду підлягають розгляду за юрисдикцією того суду, що ухвалив відповідне судове рішення.

11 березня 2024 року зазначений вище державний виконавець подав відзив на вказану апеляційну скаргу. Однак 12 березня 2024 року ухвалою Вінницького апеляційного суду відзив був залишений без розгляду, оскільки державний виконавець не подав відзив на апеляційну скаргу у визначений апеляційним судом строк - до 05 березня 2024 року включно, а подавши його з пропуском строку, клопотання про продовження такого строку з посиланням на поважність причин його пропуску не заявив.

Належним чином повідомлені учасники справи у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились.

Згідно положень ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У постанові від 22 травня 2023 року у справі № 523/13340/20 Верховний Суд вказав, що якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він вправі, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Таким чином колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності вказаних належним чином повідомлених учасників справи, оскільки неявка учасників справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи, а відкладення її розгляду призведе до порушення строків розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист та охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Примусове виконання судових рішень здійснюється відповідно до умов та порядку, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання, зокрема, судових рішень, є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пункт 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і накладенням штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» установлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, стягнення штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17, від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 1915/1868/2012, від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 344/21436/18, від 23 червня 2020 року у справі № 705/1804/13-ц, а також підтриманий Верховним Судом у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 755/9542/22.

Суд першої інстанції, встановивши, що предметом оскарження у даному випадку є постанова державного виконавця про накладення штрафу, дійшов вірного висновку, що підстави для розгляду вимог даної скарги в порядку цивільного судочинства відсутні, оскільки процесуальним законодавством оскарження такої постанови віднесено до юрисдикції відповідного адміністративного суду.

Доводи апеляційної скарги Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про те, що під час винесення оскаржуваної ухвали суд не врахував релевантну позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 23 листопада 2021 року у справі №175/1571/15 (п. п. 82-83, 85), з приводу того, що скарги на рішення, дії та/або бездіяльність посадової особу ВДВС, здійснені в порядку контролю за рішеннями, діями, або бездіяльністю державного виконавця щодо виконання рішення суду підлягають розгляду за юрисдикцією того суду, що ухвалив відповідне судове рішення, не приймаються апеляційним судом до уваги з огляду на таке.

У п. 59 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Однак на такий пункт у цій постанові скаржник уваги не звернув.

Враховуючи, що у даній справі Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької подана скарга на постанову державного виконавця саме про накладення штрафу, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися адміністративним судом, тому п. п. 82-83, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №175/1571/15 не можуть бути прикладом для визначення юрисдикції у даній справі за матеріалами вказаної скарги.

У апеляційній скарзі скаржник наведених висновків не врахував і послався на висновок суду касаційної інстанції, який не може бути застосований до даних правовідносин. Такі доводи зводяться власного тлумачення особою, яка подала апеляційну скаргу, норм права і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання щодо визначення юрисдикції, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 26 січня 2024 року без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

Т. М. Шемета