ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1950/21Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/399/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря Іванюти О.М.

сторін: позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Корфи П.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/1950/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Корфи Петра Казимировича на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2024 року, ухваленого суддею Білосевич Г.С., повний текст якого складено 30 січня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання і визнання майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2021 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якому після збільшення позовних вимог, просила визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такі транспортні засоби: автомобіль вантажний малотонажний - В марки IFA MULTICAR 25 М, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1996 см. куб.; самоскид-С вантажний марки Камаз 55102, 1983 року випуску, об`єм двигуна 10850 см. куб.; причіп самоскид - Е марки ГКБ 8527, 1987 року випуску; автомобіль легковий вантажопасажирський - В марки Peugeot Expert, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1997 см. куб.

Автомобіль легковий вантажопасажирський - В марки Peugeot Expert, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1997 см. куб виділити у власність ОСОБА_3 , а автомобіль вантажний малотонажний - В марки IFA MULTICAR 25 М, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1996 см. куб. виділити у власність ОСОБА_2 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 89 268 грн. 82 коп. в якості грошової компенсації решти транспортних засобів, визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такі меблі та побутову техніку, що знаходяться у житловому будинку ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 : холодильну камеру; морозильну камеру; кухонний комбайн марки «MOULINEX»; мікрохвильову піч; сушарку; пральну машину; кухонний гарнітур; кухонну витяжку; комп`ютерний столик Комфорт; стаціонарний комп`ютер; стіл-тумбу Монтеррей; спальний гарнітур білого кольору; м`яку частину (диван з кріслами) у вітальню; ванну; бойлер; унітаз та в порядку поділу майна подружжя: виділити ОСОБА_3 у власність такі меблі та побутову техніку, що знаходяться у вищевказаному житловому будинку: морозильну камеру, сушарку, стаціонарний комп`ютер, спальний гарнітур білого кольору, бойлер; виділити у власність ОСОБА_2 : холодильну камеру, кухонний комбайн марки «MOULINEX», мікрохвильову піч, пральну машину, кухонний гарнітур, кухонну витяжку, комп`ютерний столик "Комфорт, стіл-тумбу Монтеррей, м`яку частину (диван з кріслами) у вітальню, ванну, унітаз.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 1995 року по 15 листопада 2016 року. За час спільного проживання у шлюбі позивачка з чоловіком придбали чотири автомобілі: автомобіль вантажний малотонажний - В марки IFA MULTICAR 25 М, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; самоскид-С вантажний марки Камаз 55102, 1983 року випуску; причіп самоскид - Е марки ГКБ 8527, 1987 року випуску та автомобіль легковий вантажопасажирський - В марки Peugeot Expert, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . Після припинення з відповідачем шлюбних відносин вказані транспортні засоби залишилися у користуванні чоловіка. На даний час у позивача виникла необхідність у використанні одного з транспортних засобів, а саме легкового автомобіля марки "Peugeot Expert", а тому, маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, в липні 2021 року звернулася до відповідача з проханням передати цей автомобіль у її користування. Однак відповідач на її пропозицію не погодився. Після звернення адвоката до Територіального сервісного центру МВС № 6143 із адвокатським запитом позивач з`ясувала, що станом на 11 серпня 2021 року за відповідачем зареєстровані лише два транспортні засоби - автомобіль вантажний малотонажний - В марки IFА MULTICAR 25 М та автомобіль легковий вантажопасажирський - В марки "Peugeot Expert". Таким чином, відповідач без згоди позивачки відчужив два транспортні засоби, що належали до спільної сумісної власності подружжя: самоскид - С вантажний марки "Камаз 55102" та причіп самоскид - Е марки «ГКБ 8527». Окрім вищевказаних транспортних засобів під час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям ОСОБА_5 придбано меблі та побутову техніку, яка після розірвання шлюбу залишилися у житловому будинку матері відповідача ОСОБА_4 , по АДРЕСА_1 , де проживало подружжя, а саме: холодильну камеру; морозильну камеру; кухонний комбайн марки MOULINEX; мікрохвильову піч; сушарку; пральну машину; кухонний гарнітур; кухонну витяжку; комп`ютерний столик "Комфорт"; стаціонарний комп`ютер; стіл-тумбу "Монтеррей"; спальний гарнітур білого кольору; м`яку частину (диван з кріслами) у вітальню; ванну; бойлер та унітаз. Загальна вартість спільного рухомого майна (меблів та побутової техніки), на думку позивачки становить 142 900 грн. Оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо добровільного поділу спільного майна, позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом.

27 червня 2022 року ОСОБА_2 подав у суд зустрічний позов до ОСОБА_3 , в якому просить встановити факт окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з квітня 2000 року по 15 листопада 2016 року та визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 : автомобіль, марки «IFA MULTICAR 25М» 1988 р.в., д.р.н. НОМЕР_3 ; автомобіль, марки КАМАЗ 55102 1983 р.в. д.р.н. НОМЕР_4 ; причіп марки ГКБ 8527, 1987 р.в. д.р.н. НОМЕР_5 та автомобіль марки «PEUGEOT EXPERT», 2006 р.в. д.р.н. НОМЕР_2 , що набуті ним за час окремого проживання з дружиною ОСОБА_3 у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

В обґрунтування позову посилається на те, що 20 травня 1995 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Після укладення шлюбу подружжя проживало в квартирі по АДРЕСА_2 , яка належала батькові позивачки. ІНФОРМАЦІЯ_1 у даному шлюбі народилася донька ОСОБА_6 . Однак, через постійні непорозуміння, як наслідок сварки та скандали, в квітні 2000 року ОСОБА_2 припинив спільне проживання зі своєю дружиною ОСОБА_3 та, забравши усі свої речі, переїхав в житловий будинок своїх батьків, що по АДРЕСА_1 , де проживає по сьогоднішній день. Попри перебування в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квітня 2000 року по 15 листопада 2016 року проживали окремо один від одного і жодних шлюбних відносин не підтримували. Зокрема, ОСОБА_2 проживав в будинку своїх батьків по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 проживала по АДРЕСА_2 , разом із своїми батьками та донькою ОСОБА_7 , кожен з них мав окремий бюджет, вони окремо вели свій побут та окремо проводили час дозвілля. В березні 2008 року ОСОБА_2 , проживаючи окремо від дружини, за особисті кошти в сумі 5000 грн. купив вантажний малотоннажний автомобіль марки «ІFA MULTICAR 25М», д.р.н. НОМЕР_1 , для власного використання. Пізніше, з метою надання послуг щодо вантажних перевезень, в жовтні 2009 року ОСОБА_2 купив вантажний автомобіль, марки КАМАЗ 55102, д.р.н. НОМЕР_4 , вартістю 32000 грн, а в лютому 2011 року придбав причіп марки ГКБ-8527, д.р.н. НОМЕР_5 , вартістю 15000 грн. В жовтні 2016 року ОСОБА_2 купив легковий автомобіль марки «PEUGEOT EXPERT», д.р.н. НОМЕР_2 , вартістю 5000 доларів США. Таким чином, враховуючи те, що з 2000 року як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_3 проживали окремо один від одного, самостійно влаштовували своє особисте життя, а також те, що шлюбні відносини між собою фактично припинилися, відповідач вважає, що спірні транспортні засоби, які придбані ним за особисті кошти в період окремого проживання з дружиною у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з квітня 2000 року по 15 листопада 2016 року, не є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, а мають бути визнані судом особистою приватною власністю ОСОБА_2 . Також відповідач зазначає, що усі меблі та побутова техніка наявні в житловому будинку та господарських будівлях по вказаній у заяві адресі належать виключно ОСОБА_4 , як власниці вказаного домоволодіння. Придбання даних меблів та побутової техніки не підтверджуються жодними належними, допустимими, достовірним та достатніми доказами.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2024 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такі транспортні засоби: автомобіль вантажний малотонажний - В марки IFA MULTICAR 25 М, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1996 см. куб.; самоскид - С вантажний марки Камаз 55102, 1983 року випуску, об`єм двигуна 10850 см. куб.; причіп самоскид - Е марки ГКБ 8527, 1987 року випуску та автомобіль легковий вантажопасажирський - В марки Peugeot Expert, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1997 см. куб.

В порядку поділу майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 :

автомобіль легковий вантажопасажирський - В марки Peugeot Expert, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1997 см. куб виділено у власність ОСОБА_3 ;

автомобіль вантажний малотонажний - В марки IFA MULTICAR 25 М, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1996 см. куб.; самоскид - С вантажний марки Камаз 55102, 1983 року випуску, об`єм двигуна 10850 см. куб. та причіп самоскид - Е марки ГКБ 8527, 1987 року випуску виділено у власність ОСОБА_2 ..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частини самоскида-С вантажного марки Камаз 55102, 1983 року випуску, та причіпа-самоскиду-Е марки ГКБ 8527, 1987 року випуску, в розмірі 165 109 гривень 23 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання та визнання майна особистою приватною власністю відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати по справі в розмірі 16 439 гривень 40 копійок.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Корфа П.К. просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2024 року, та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що ОСОБА_3 пропустила строк звернення до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя без поважних причин, оскільки ще в 2016-2017 роках знала про можливе порушення свого права на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, після розірвання шлюбу та пропустила строк тривалістю у 3 роки, подавши лише в 2021 році відповідний позов до суду.

Також суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та виділяючи автомобіль марки Peugeot Expert ОСОБА_3 , а автомобіль марки IFA MULTICAR 25 М ОСОБА_2 , здійснив розподіл вказаних автомобілів не пропорційно.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Корфа П.К., у якому вказала, що посилання ОСОБА_2 , що строк позовної давності мав обчислюватися із листопада 2016 року, коли представник позивачки, адвокат Сідорова І.А. звернулася до Тернопільського сервісного центру МВС № 6143 стосовно зареєстрованих транспортних засобів за ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки даний факт не свідчить про виникнення між сторонами спору про поділ майна. ОСОБА_2 постійно обіцяв провести поділ майна шляхом передачі транспортного засобу дочці, в тому числі і під час судових засідань, однак його обіцянки залишались тільки словами.

Щодо виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог слід зазначити, що сторона відповідача, маючи висновок експертизи про вартість транспортних засобів, виявив бажання провести повторну експертизу щодо вартості транспортних засобів і вказана вартість при проведені повторної експертизи виявилась вищою чим була раніше.

Грошова компенсація у сумі 89268,82 грн була сформована станом на 25 травня 2022 року на основі висновку експерта № 168/22-22 від 06 квітня 2022 року. У свою чергу грошова компенсація у сумі 169 109 грн була обчислена уже на момент ухвалення рішення на підставі висновку експерта № СЕ-19/120-23/3526-АВ від 26 квітня 2023 року.

Різниця у позовних вимогах виникла у зв`язку з тим, що було проведено дві авто-товарознавчі експертизи, фактично різниця між ними становить рік часу. За даний період відбулося коливання валюти, тобто збільшилася ринкова вартість транспортних засобів щодо яких було проведено автотоварознавчі експертизи. Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, у даному випадку суд першої інстанції не вийшов за межі позовних вимог.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Корф П.К. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Корфи П.К. не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що з 20 травня 1995 року по 15 листопада 2016 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

В шлюбі у сторін народилась дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 .

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС від 17.11.2016, за ОСОБА_2 зареєстровані наступні транспортні засоби, а саме: автомобіль вантажний малотонажний - В марки IFA MULTICAR 25 М, 1988 року випуску, об`єм двигуна 1996 см. куб.; вантажний самоскид - С марки Камаз 55102, 1983 року випуску, об`єм двигуна 10850 см. куб.; причіп самоскид - Е марки ГКБ 8527, 1987 року випуску та автомобіль легковий вантажопасажирський - В марки Peugeot Expert, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб.

Із інформації ТСЦ МВС № 1643 від 11 серпня 2021 року слідує, що за ОСОБА_2 зареєстровані наступні транспортні засоби, а саме: автомобіль IFA MULTICAR 25 М, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль Peugeot Expert, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 має посвідчення водія серії НОМЕР_7 .

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб № 161/10-11/2-1 від 22.09.2021 та довідки про реєстрацію місця проживання особи № 133/10-12/2-1 від 23.09.2021, ОСОБА_2 (з 27.05.1993 по теперішній час) та ОСОБА_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Із акту про встановлення фактів від 22.09.2021 слідує, що ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 , з квітня 2020 року зі своєю мамою ОСОБА_4 , без дружини ОСОБА_3 , по даний час.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.02.2003 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.02.2003, ОСОБА_4 є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Із висновку експерта № 168/22-22 від 06.04.2022 слідує, що дійсна ринкова вартість самоскиду - С вантажного марки «Камаз 55102», 1983 року випуску, об`єм двигуна 10850 см. куб, що визначалась без проведення огляду, за наявними в матеріалах справи документами, на час розгляду справи становить 136910 грн; дійсна ринкова вартість автомобіля легкового вантажопасажирського - В марки Peugeot Expert, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1997 см. куб, що визначалась без проведення огляду, за наявними в матеріалах справи документами, на час розгляду справи становить 138815 грн.; дійсна ринкова вартість автомобіля вантажного малотонажного - В марки IFA MULTICAR 25М, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1996 см. куб, що визначалась без проведення огляду, за наявними в матеріалах справи документами, на час розгляду справи становить 68017 грн. 64 коп. та дійсна ринкова вартість причепу самоскиду - Е марки «ГКБ 8527», 1987 року випуску, що визначалась без проведення огляду, за наявними в матеріалах справи документами, на час розгляду справи становить 112425 грн.

Оскільки відповідачем заперечувались висновки експерта по експертизі за клопотанням позивачки, то суд першої інстанції задовольнив клопотання ОСОБА_2 про призначення повторної експертизи. Окрім того, транспортні засоби перебувають у користуванні відповідача, що давало йому можливість надати спірні автомобілі експерту для проведення експертизи, тому судом була призначена повторна експертиза.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/120-23/3526-АВ від 26.04.2023, дати відповідь на запитання «Яка фактична вартість автомобіля марки Peugeot Expert, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на час проведення експертизи?» не надається можливим; в межах своєї компетенції експертом встановлено ринкова вартість автомобіля Peugeot Expert, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на час проведення експертизи (21.04.2023) становить 176029 грн. 28 коп. Дати відповідь на запитання «Яка фактична вартість автомобіля марки IFA MULTICAR 25М, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на час проведення експертизи?» не надається можливим; в межах своєї компетенції експертом встановлено ринкова вартість автомобіля IFA MULTICAR 25М, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на час проведення експертизи (21.04.2023) ймовірно становить 69080 грн. Дати відповідь на запитання «Яка фактична вартість автомобіля марки «Камаз 55102», 1983 року випуску д.н.з. НОМЕР_4 , станом на час проведення експертизи?» не надається можливим; в межах своєї компетенції експертом встановлено ринкова вартість автомобіля «Камаз 55102», 1983 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , станом на час проведення експертизи (21.04.2023) ймовірно становить 217793 грн. 45 коп. Дати відповідь на запитання «Яка середня ринкова ціна причепа самоскида - Е марки «ГКБ 8527», 1987 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , станом на день реалізації (06.08.2018) ?» не надається можливим.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та його представником будь-яких належних та допустимих доказів окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з квітня 2000 року по 15 листопада 2016 року та придбання спірних автомобілів за особисті кошти ОСОБА_2 суду не надано.

Також, позивачем ОСОБА_3 строк позовної давності, про застосування якого заявлено ОСОБА_2 , не пропущено, оскільки фактично між сторонами після розірвання шлюбу спору щодо автомобілів не виникало. ОСОБА_3 довідалась про порушення своїх прав щодо спірних транспортних засобів лише у липні 2021 року, тобто коли ОСОБА_2 відмовився передати їй один із автомобілів для власного використання.

Щодо визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 меблів та побутової техніки, що знаходяться у житловому будинку ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , то позивачем ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів і відомостей про час, спосіб та джерело їх придбання, наявність такого майна, тому суд позбавлений можливості провести його поділ між сторонами.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частиною 1статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, утому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Матеріалами справи підтверджено, що сторонами під час шлюбу придбано наступне майно: автомобіль вантажний малотонажний - В марки IFA MULTICAR 25 М, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; самоскид - С вантажний марки Камаз 55102, 1983 року випуску; причіп самоскид - Е марки ГКБ 8527, 1987 року випуску та автомобіль легковий вантажопасажирський - В марки Peugeot Expert, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

В даному випадку існує презумпція спільності права власності подружжя на майно і відповідно принцип рівності часток як чоловіка, так і дружини.

Відповідач звернувся в суд із зустрічним позовом про встановлення факту окремого проживання з квітня 2000 року по 15 листопада 2016 року та визнання вказаного майна особисто приватною власністю, тому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідачем не представлено жодного належного, допустимого та достовірного доказу з приводу окремого проживання сторін в період з квітня 2000 року по 15 листопада 2016 року, тому суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у зустрічному позові.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Щодо доводів заявника в апеляційній скарзі з приводу виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відмінність у позовних вимогах виникла у зв`язку з тим, що було проведено дві авто-товарознавчі експертизи, фактично різниця між ними становить рік часу. За даний період відбулося коливання валюти, тобто збільшилася ринкова вартість транспортних засобів щодо яких було проведено автотоварознавчі експертизи, а вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Тому суд обґрунтовано взяв до уваги саме висновок автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/120-23/3526-АВ від 26.04.2023 і висновок експерта № 168/22-22 від 06.04.2022, щодо оцінки вартості причепу-самоскиду-Е марки «ГКБ 8527», 1987 року випуску, оскільки згідно висновку № СЕ-19/120-23/3526-АВ від 26.04.2023 дати відповідь на запитання «Яка середня ринкова ціна причепа самоскида - Е марки «ГКБ 8527», 1987 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , станом на день реалізації (06.08.2018) ?» не надалося можливим.

Однак, здійснюючи обрахунок вартості спільного майна подружжя, судом першої інстанції було здійснено помилку щодо розрахунку компенсації ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 вартості майна.

Так, сукупна вартість транспортних засобів становить 575327,73 грн, а саме: автомобіля Peugeot Expert, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на час проведення експертизи (21.04.2023) - 176029 грн. 28 коп; автомобіля IFA MULTICAR 25М, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на час проведення експертизи (21.04.2023) ймовірно становить 69080 грн; автомобіля «Камаз 55102», 1983 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , станом на час проведення експертизи (21.04.2023) ймовірно становить 217793 грн. 45 коп; причепу самоскиду - Е марки «ГКБ 8527», 1987 року випуску - 112425 грн.

Залишаючи у власності ОСОБА_3 автомобіль Peugeot Expert, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 176029 грн. 28 коп, а ОСОБА_2 - автомобіль вантажний малотонажний - В марки IFA MULTICAR 25 М, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1996 см. Куб., а також два транспортні засоби, які ним були відчужені без згоди дружини, зокрема: самоскид - С вантажний марки Камаз 55102, 1983 року випуску, об`єм двигуна 10850 см. Куб., і причіп самоскид - Е марки ГКБ 8527, 1987 року випуску, тому слід стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частини майна у сумі 111634,58 грн, виходячи з розрахунку: 575327,73 : 2 = 287663,86 176029,28 = 111634,58.

Не заслуговує на увагу посилання представника заявника на те, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258 цс 15.

Отже, початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, якщо шлюб розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними.

Таким чином, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Аналогічні за змістом правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400 св 19), від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18 (провадження №61-5819 св 19), від 28 червня 2022 року у справі № 331/3589/20 (провадження № 61-21284 св 21), від 15 травня 2023 року у справі № 200/26797/15-ц (провадження № 61-7622 св 22).

Як було встановлено судом першої інстанції, що про порушення свого права щодо спірних транспортних засобів позивачка дізналась лише у липні 2021 року, коли ОСОБА_2 відмовився передати їй один із автомобілів для власного використання.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що строк позовної давності позивачкою не пропущений.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на зазначені обставини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Корфи П.К. підлягає частковому задоволенню, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості 1/2 спільно нажитого майна та вартості за проведення товарознавчої експертизи слід змінити, зменшивши суму компенсації із 165109,23 грн до 111634,59 грн. та вартості за проведення товарознавчої експертизи з 15101,60 грн до 8305,40 грн.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга задоволена на 32,39 %, тому сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 649,97 грн (2006,70 х 32,39 %) слід стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Також, з огляду на те, що при вирішені справи в основу був взятий як висновок експерта здійснений на замовлення ОСОБА_3 , так і висновок експерта, проведений на замовлення ОСОБА_2 , тому рішення суду першої інстанції в частині компенсації вартості експертизи слід змінити, зменшивши розмір з 15101, 60 грн до 8305,40 грн (15101,60- 6796,20).

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Корфи Петра Казимировича задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості 1/2 спільно нажитого майна та вартості за проведення товарознавчої експертизи змінити, зменшивши суму компенсації із 165109,23 грн до 111634,59 грн. та вартості за проведення товарознавчої експертизи з 15101,60 грн до 8305,40 грн.

В решті рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 649,97 грн судовий збір сплачений в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 квітня 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома