Справа № 216/2425/21
провадження №2/216/194/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кравець А.С.,

без участі сторін та згідно ст. 247 ЦПК України, без застосування технічних засобів розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Криворізької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач через представника звернулася з позовом до Територіальної громади в особі Криворізької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування зазначила, що з грудня 2009 року вона зі своєю родиною проживає в будинку АДРЕСА_1 за добровільною домовленістю з колишнім власником ОСОБА_2 . Відповідно до домовленостей власник ОСОБА_2 в жовтні місяці 2009 року отримав кошти у розмірі 3000 доларів США за продаж будинку та зобов`язувався належним чином оформити всі відповідні документи для належного нотаріального оформлення продажу даного будинку, але до цього часу нічого не зробив, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Позивач з грудня 2009 року безперервно проживає в даному будинку, відкрито користується вказаним майном, сплачує комунальні послуги, провела капітальний ремонт даного будинку. Зазначає, що після смерті власника нерухомості будь-яких спадкоємців в нього не залишилось. Вона продовжує проживати зі своєю сім`єю у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами, добросовісно та безперервно володіти та відкрито користуватися даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, проводить поточні та капітальні ремонти та сплачує комунальні платежі.

На підставі викладеного позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.04.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання справи (а.с. 59).

05.11.2021 року від представника виконкому Центрально-Міської районної у місті ради Тімуш К.О. надійшов на адресу суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають задоволенню. Позивач порушує перед судом питання про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, при цьому, в проваджені суду вже перебуває цивільна справа № 216/4399/21 року за позовом ОСОБА_3 до Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 259 від 26.02.2010 року. Більш того, рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2021 року вже було встановлено факт родинних зв`язків даної особи із спадкодавцем. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити повністю (а.с. 70).

Ухвалою суду від 08.05.2023 року підготовче провадження по справі було закрите та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, від її представника ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи в їх з позивачем відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити з підстав викладених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання надала заяву про розгляд справи в її відсутність та без застосування засобів технічної фіксації та зазначила, що проти задоволення позову заперечують та просить розглянути справу у їхню відсутність.

Дослідивши матеріали справи, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з пояснень позивача, викладених у позовній заяві, та наданих нею в судовому засіданні, житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві власності ОСОБА_2 .

Також в матеріалах справи міститься копія посвідки на постійне місце проживання серії ІН 039973, відповідно до якого місцем реєстрації позивача зазначено адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 8-9).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за час життя майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2021 року у справі № 215/5481/20 судом задоволено заяву ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також рідним братом ОСОБА_2 , померлого, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.04.2023 року позовну заяву ОСОБА_3 до Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, про надання додаткового строку для прийняття спадщини, - задоволено та визначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_1 , додатковий строк тривалістю 2 (два) місяці для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, в матеріалах справи міститься відповідь Комунального підприємства «Криворізьке Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 890 від 10 вересня 2020 року, якою надано суду інформацію про те, що згідно архівної справи, станом на 31.12.2012 р. в інформація щодо реєстрації права власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» відсутня, в наявності матеріали технічної інвентаризації, виготовлені на ім`я фізичної особи (а.с. 24).

Відповідно до інформації, яка надана архівним відділом виконкому Криворізької міської ради Гонтар Віти від 04.01.2021 року за № 12/25/8, в документах архівних фондів «Виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів» та «Виконкомом Центрально-Міської районної Ради народних депутатів» за 1977-2014 року відомості щодо земельної ділянки та дозвіл на будівництво житлового будинку й господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 відсутні (а.с. 27).

Позивач звертаючись до суду із вказаним позовом, в його обґрунтування посилається на те, що вона з грудня 2009 року проживає у спірному будинку та відкрито ним користується на протязі 14 років, та вважає себе повноцінним власником цього будинку. Оскільки після смерті власника будинку ОСОБА_2 , користується ним понад 10 років та вважає, що є такою особою, яка набула право власності на нерухоме майно, що також підтверджується актом квартального комітету від 30.11.2020 року (а.с. 30).

Щодо такого обґрунтування позивачем свого позову, суд вважає необхідним вказати наступне.

Посилання позивача на те, що вона добросовісно та відкрито володіє та користується житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 років, а тому за нею має бути визнано право власності на домоволодіння за набувальною давністю, суд оцінює критично, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із положеннями частин першої та четвертої статті 344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст.2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте, не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьоїстатті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Більше того, виходячи із сутнісного змісту нормативної моделі набувальної давності, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі №910/17274/17 та в постановах Верховного Суду від 27.06.2019 року у справі №175/2338/16-ц та від 28.04.2020 року у справі №552/1354/18.

В судовому засіданні позивачем не доведені обставини, які дають підстави вважати рішення суду завершальним юридичним фактом, що призводить до виникнення права власності у позивача. Так позивачем не додано документів, що підтверджували б її доводи, щодо добросовісного набуття нею права на цей будинок, добросовісного відкритого володіння цим майном. Натомість з матеріалів справи слідує, що будинок на праві приватної власності належав померлому ОСОБА_2 , з яким була усна домовленість щодо купівлі у майбутнього будинку, за що позивачем було передано грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, однак вказані обставини нічим не підтверджені. Після смерті ОСОБА_2 позивач на правах власника продовжила в цьому будинку проживати, не зважаючи на те, що після смерті спадкодавця можливо існують спадкоємці, які зможуть пред`явити вимоги про прийняття спадщини.

Адже відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, що незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

З наданих позивачем документів, зокрема ксерокопії посвідки на постійне місце проживання серії ІН 039973, відповідно до якого місцем реєстрації позивача зазначено адресу: АДРЕСА_2 , вбачається, що ОСОБА_8 на даний час зареєстрована в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8-9). Відповідно до доданого акту квартального комітету від 30.11.2020 року встановлено, що по АДРЕСА_1 фактично проживає сім`я позивача з середини грудня 2009 року (а.с. 30).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу набуття нею права власності за набувальною давністю посилалася на те, що вона добросовісно заволоділа вказаним вище нерухомим майном, відкрито та безперервно користується ним після смерті ОСОБА_2 , підтверджуючи зазначену обставину наявністю у неї документів про проведення капітального ремонту та оплату нею необхідних платежів, які також в матеріалах справи відсутні.

Посилання позивача на наявність у неї вказаних документів не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів доведеності підстав для набуття права власності, оскільки вони жодним чином не підтверджують факт володіння нерухомим майном.

Вказані обставини, як окремо так і у своїй сукупності свідчать про відсутність добросовісності заволодіння майном, що суперечить положенням ст. 344 ЦК України.

Суд вважає, що саме по собі користування спірним будинком з грудня 2009 року не дає підстави для задоволення позовних вимог про набуття права власності на майно на підставі ст. 344 ЦК України.

За правилами ст.. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач в судовому засіданні не довела тих обставин, на які посилалися, як на підставу своїх вимог, не надала докази в обґрунтування своїх вимог, що є її обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 12 ЦПК України. При цьому судом створено всі умови для змагального процесу, роз`яснено сторонам їх права та обов`язки, вказано на необхідність подання додаткових доказів, з`ясовано про наявність спадкоємця після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до правової позиції Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висвітленої у постанові № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирiшеннi спорiв, пов`язаних iз набуттям права власностi за набувальною давнiстю, суди повиннi враховувати, зокрема, таке: володiння є добросовiсним, якщо особа при заволодiннi чужим майном не знала i не могла знати про вiдсутнiсть у неї пiдстав для набуття права власностi; володiння визнається вiдкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володiннi. Вжиття звичайних заходiв щодо забезпечення охорони майна не свiдчить про приховування цього майна; володiння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давностi.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 22.05.2018 року у справі № 922/1574/17 суд зазначив, що суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною власністю та строк володіння; характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне); обставини, за якими виникло володіння спірним майном та чи відповідає це володіння ознакам без титульного володіння; юридичний статус спірного майна.

Тобто, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Володіння без правової підстави це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

З огляду на викладене суд вважає, що позивачем не доведено добросовісності заволодіння житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , а проживання позивача у спірному будинку не є підставою для визнання права власності за набувальною давністю.

Оскільки позивач ОСОБА_1 користуючись всім будинком, який не належить їй на праві власності була обізнана про інших спадкоємців ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , її володіння спірним майном не можна вважати добросовісним. Та обставина, що позивач проживає в будинку, здійснює ремонти та оплачує комунальні послуги не породжує права позивача на набуття права власності за набувальною давністю за цілий будинок.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, визначені ст. 344 ЦК України, відсутні, а відтак приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем обраний не вірний спосіб захисту.

Питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову вважає за необхідне покласти такі витрати на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 344, 356-357, 1217, 1220 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Криворізької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони по справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Територіальна громада в особі Криворізької міської ради, , юридична адреса: 50101, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1

Суддя: М.В. Бутенко