ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 512/480/16

провадження № 61-758св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2023 рокуу складі колегії суддів: Коновалової В. А., Кострицького В. В., Стахової Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про захист прав споживачів шляхом застосування наслідків нікчемності договору іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 24 вересня 2008 року між ним та банком було укладено кредитний договір № ODSAGR, згідно з умовами якого банк надав йому кредитні кошти у розмірі 20 600 доларів США на споживчі цілі на строк 10 років, тобто до 24 вересня 2018 року.

Цього самого дня на забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між ним та банком було укладено у простій письмовій формі договір іпотеки, відповідно умов якого він надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 69, 60 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний договір іпотеки від 24 вересня 2008 року нотаріально не був посвідчений.

Позивач зазначав, що у жовтні 2015 року він звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки та частково кредитного договору недійсним, який рішенням Савранського районного суду Одеської області від 15 березня 2016 року у справі № 512/719/15, задоволено частково. Визнано пункт 8.3. кредитного договору від 24 вересня 2008 року № ODSAGR у частині зазначення в ньому: «Забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека будинку, загальною площею 69,60 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , …», недійсним. У решті вимог позову відмовлено.

У подальшому вказане рішення районного суду було скасоване рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк». Апеляційний суд, переглядаючи зазначену справу, встановив факт нікчемності договору іпотеки від 24 вересня 2008 року.

Позивач вважав, що нікчемність договору іпотеки має наслідком нікчемність пункту 8.3. кредитного договору в частині: «Забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека будинку, загальною площею 69, 60 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , …».

ОСОБА_1 просив суд застосувати наслідки нікчемності договору іпотеки від 24 вересня 2008 року, укладеного між ним та банком, шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким накладена заборона на відчуження нерухомого майна - будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі кредитного договору від 24 вересня 2008 року № ODSAGR від 24.09.2008 року, укладеного між ним та банком.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 12 березня 2018 року у складі судді Бростовської Н. О. позов ОСОБА_1 задоволено.

Застосовано наслідки нікчемності договору іпотеки від 24 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким накладена заборона на відчуження нерухомого майна - будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі кредитного договору від 24 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сторони уклали іпотечний договір у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та без нотаріально посвідченої згоди співвласника - ОСОБА_3 на передачу нерухомого майна в іпотеку банку, тому цей договір іпотеки є нікчемним. Зазначені обставини встановлені у рішенні апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року у справі № 512/719/15 (провадження № 22-ц/785/3967/16), а тому відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не доказуються.

Згідно з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом Бондар І. М. у м. Дніпропетровську за заявою відповідача 28 вересня 2008 року зареєстровано обтяження за реєстраційним номером 7984448, а саме заборона на нерухоме майно - будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник - ОСОБА_1 , підстава обтяження - кредитний договір від 24 вересня 2008 року № ODSAGR.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Рішення Савранського районного суду Одеської області від 12 березня 2018 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач визначив предмет та підстави позову, а суд не вправі самостійно їх визначати.

Позивач просив суд скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким накладено заборону відчуження нерухомого майна, посилаючись на те, що договір іпотеки від 24 вересня 2008 року є нікчемним. Проте, обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна - будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано приватним нотаріусом Бондар І. М. за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» саме на підставі кредитного договору від 24 вересня 2008 року № ODSAGR, а не договору іпотеки від 24 вересня 2008 року. Отже, договір іпотеки від 24 вересня 2008 року, яким позивач обґрунтовував позов, не був підставою для реєстрації обтяження у вигляді заборони на відчуження вищевказаного нерухомого майна.

Встановивши, що обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно - будинок зареєстровано приватним нотаріусом Бондар І. М. за заявою банку на підставі кредитного договору від 24 вересня 2008 року № ODSAGR, суд першої інстанції не врахував, що предмет та підстави позову, з яким позивач звернувся до суду, є скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким накладено заборону на відчуження будинку, з підстав нікчемності саме договору іпотеки від 24 вересня 2008 року, а не кредитного договору від 24 вересня 2008 року № ODSAGR.

Посилання позивача на те, що кредитний договір не може бути підставою накладення заборони на відчуження нерухомого майна не заслуговують на увагу, оскільки обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно - вказаний будинок прийнято приватним нотаріусом Бондар І. М. та внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Доказів оскарження рішення приватного нотаріуса Бондар І. М. від 28 вересня 2008 року щодо накладення такого обтяження позивачем суду не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, а рішення районного суду залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Савранського районного суду Одеської області. Підставами касаційного оскарження зазначено пункти 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

У лютому 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2024 року справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів шляхом застосування наслідків нікчемності договору іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2023 рокупризначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки належним чином не дослідив усіх обставин справи. У рішенні апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року у справі № 512/719/15 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки та частково кредитного договору недійсним, суд зазначив, що: «кредитний договір підставою для реєстрації обмеження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна за Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» не був. Водночас, нікчемність договору іпотеки має наслідком і нікчемність вказаного пункту кредитного договору». Отже, суд у вказаній справі визнав пункт 8.3. кредитного договору від 24 вересня 2008 року № ODSAGR, на підставі якого було накладено заборону на майно ОСОБА_1 , нікчемним, тобто таким, що не породжує жодних правових наслідків.

Враховуючи преюдиційність вищевказаного судового рішення, факт нікчемності пункту 8.3. кредитного договору від 24 вересня 2008 року № ODSAGR доказуванню не підлягає. Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та не врахував, що саме нікчемність договору іпотеки мала наслідком нікчемність пункту кредитного договору, в якому є посилання на правовідносини іпотеки. Відповідно, наслідком нікчемності договору іпотеки та вищевказаного пункту кредитного договору є незаконність заборони, накладеної на майно позивача, та скасування вказаної заборони є цілком ефективним способом захисту права позивача на розпорядження його майном. Саме після реалізація такого способу захисту позивач не буде вимушений повторно звертатися до суду, він є ефективним, оскільки спроможний захистити порушене права та буде відповідати принципу процесуальної економії.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк» на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якому зазначено, що постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно - будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано приватним нотаріусом Бондар І. М. за заявою банку саме на підставі кредитного договору від 24 вересня 2008 року № ODSAGR. Отже, договір іпотеки від 24 вересня 2008 року не був підставою для реєстрації обтяження у вигляді заборони на вищевказане нерухоме майно.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ODSAGR, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 600 доларів США на споживчі цілі на строк 10 років, тобто до 24 вересня 2018 року.

Пунктом 8.3. зазначеного кредитного договору сторони передбачили забезпечення виконання позичальником (позивачем) зобов`язань за цим договором іпотекою будинку, загальною площею 69,60 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 24 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_1 у простій письмовій формі укладено договір іпотеки, відповідно умов якого банку надано в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 69,60 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 32 договору іпотеки передбачено, що він не підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з пунктом 26 договору іпотеки сторони домовилися, що договір іпотеки підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації лише у випадку порушення позичальником будь-яких зобов`язань по кредитному договору. Договір іпотеки має додаток № 1, в якому висловлена згода співвласника вказаного будинку ОСОБА_3 на укладання договору іпотеки, і така згода нотаріально не посвідчувалася.

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 15 березня 2016 року у справі № 512/719/15 позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки та частково кредитного договору недійсним задоволено частково. Визнано пункт 8.3. кредитного договору від 24 вересня 2008 року № ODSAGR у частині зазначення в ньому: «Забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека будинку, загальною площею 69,60 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , …», недійсним. У решті вимог позову відмовлено.

У подальшому вказане рішення районного суду було скасоване рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк». Апеляційний суд, переглядаючи зазначену справу, встановив факт нікчемності договору іпотеки від 24 вересня 2008 року.

Згідно з інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, індексний номер інформаційної довідки: 53857970 від 23 лютого 2016 року, 28 вересня 2008 року приватним нотаріусом Бондар І. М. у м. Дніпропетровськ за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» зареєстровано обтяження за реєстраційним номером обтяження 7984448, заборона на нерухоме майно - будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник - ОСОБА_1 , підстава обтяження - кредитний договір від 24 вересня 2008 року № ODSAGR.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач визначив предмет та підстави позову, а суд не вправі самостійно визначати підставу та предмет позову. Позивач просив скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким накладено заборону відчуження нерухомого майна, посилаючись на те, що договір іпотеки від 24 вересня 2008 року є нікчемним. Проте, обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна - будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано приватним нотаріусом Бондар І. М. за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» саме на підставі кредитного договору від 24 вересня 2008 року № ODSAGR, а не договору іпотеки від 24 вересня 2008 року. Отже договір іпотеки від 24 вересня 2008 року, яким позивач обґрунтовував позов, не був підставою для реєстрації обтяження у вигляді заборони на відчуження вищевказаного нерухомого майна.

Разом з тим, апеляційний суд не звернув уваги на таке.

Судом установлено, що рішенням Савранського районного суду Одеської області від 15 березня 2016 року у справі № 512/719/15 позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки та частково кредитного договору недійсним задоволено частково. Визнано пункт 8.3. кредитного договору від 24 вересня 2008 року № ODSAGR у частині зазначення в ньому: «Забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека будинку, загальною площею 69,60 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , …», недійсним. У решті вимог позову відмовлено.

У подальшому вказане рішення районного суду було скасоване рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк». Апеляційний суд, переглядаючи зазначену справу, встановив факт нікчемності договору іпотеки від 24 вересня 2008 року. При цьому зазначив, що: «кредитний договір підставою для реєстрації обмеження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна за Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» не був. Водночас, нікчемність договору іпотеки має наслідком і нікчемність вказаного пункту кредитного договору».

Отже, суд у вказаній справі визнав пункт 8.3. кредитного договору від 24 вересня 2008 року № ODSAGR, на підставі якого було накладено заборону на майно ОСОБА_1 , нікчемним, тобто таким, що не породжує жодних правових наслідків.

Враховуючи преюдиційність вищевказаного рішення апеляційного суду (частина четверта статті 82 ЦПК України), факт нікчемності пункту 8.3. кредитного договору від 24 вересня 2008 року № ODSAGR доказуванню не підлягає.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та не врахував, що саме нікчемність договору іпотеки мала наслідком нікчемність пункту кредитного договору, в якому є посилання на правовідносини іпотеки. Відповідно, наслідком нікчемності договору іпотеки та вищевказаного пункту кредитного договору є незаконність заборони, накладеної на майно позивача, та скасування вказаної заборони є цілком ефективним способом захисту права позивача на розпорядження його майном.

Саме після реалізації такого способу захисту позивач не буде вимушений повторно звертатися до суду, він є ефективним, оскільки спроможний захистити порушене права та буде відповідати принципу процесуальної економії.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).

Формально пославшись на те, що позивач просив скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким накладено заборону на відчуження будинку, з підстав нікчемності саме договору іпотеки, тоді як така заборона на відчуження нерухомого майна була зареєстрована за заявою банку на підставі кредитного договору від 24 вересня 2008 року № ODSAGR, апеляційний суд не звернув уваги на те, що позивач у позовній заяві, у тому числі, вказував на нікчемність пункту 8.3. вищевказаного кредитного договору, факт чого встановлено преюдиційним рішенням апеляційного суду від 29 червня 2016 року у справі № 512/719/15.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви. Але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст і обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть різнитися. Однак принаймні на рівні формулювання викладу їхнього змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною (див.: «mutatis mutandis» постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 640/7310/19 (абзаци п`ятий і шостий пункту 15).

Отже, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, характер спірних правовідносин, вірно застосувавши норми права, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про захист прав споживачів шляхом застосування наслідків нікчемності договору іпотеки.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2023 рокускасувати,рішення Савранського районного суду Одеської області від 12 березня 2018 року залишити у силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець