Справа № 457/1248/23 Головуючий у 1 інстанції: Василюк Т.В.
Провадження № 22-ц/811/2843/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Гай О.О.,

за участі в судовому засіданні представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області в складі судді Василюк Т.І. від 30 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 30 серпня 2023 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Для забезпечення позову ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 про поділ майна подружжя накладено арешт на майно, яке зареєстроване та належить на праві власності ОСОБА_1 , в межах суми позовних вимог 17000 євро.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 30.08.2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Звертає увагу на те, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник у своїй заяві лише зазначив, що до ухвалення рішення у справі відповідачем може бути відчужено вказане нерухоме майно, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду. Разом із тим, заявником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав вважати, що виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, може бути утрудненим чи неможливим, зокрема, доказів намагання відповідачки відчужити належне їй майно. Відтак, заявник не обґрунтував належним чином необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову і не зазначив причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. Саме лише припущення у заяві про потенційну можливість ухилення відповідачки від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке зареєстроване та належить на праві власності ОСОБА_1 (що включає в себе: все рухоме і нерухоме майно, майнові права, які належать відповідачці), суд першої інстанції не врахував, що у такому випадку немає зв`язку між обраним позивачем заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги у даній справі, оскільки накладення арешту на майно має стосуватися майна, що належить до предмета спору. Таким чином, вартість арештованої квартири суттєво перевищує ціну позову (як наслідок суму грошового забезпечення), а тому ухвала (якою накладено арешт на майно, яке зареєстроване та належить на праві власності ОСОБА_1 ) є прийнятою з порушенням цивільного законодавства, зокрема принципу співрозмірності. Зазначає, що матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення відповідачки про розгляд справи у суді, у зв`язку з чим вона не мала рівних із позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а також не могла нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які посилається як на підставу своїх заперечень.

В судове засідання окрім представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, заяви про забезпечення позову, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 149-153 ЦПК України задовольняючи заяву про забезпечення позову виходив з того, що у провадженні Трускавецького міського суду Львівської одбасті перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Як вбачається з позовної заяви між сторонами виник майновий спір, ціна якого складає в загальному розмірі 17 000 євро, майно на яке позивач просить накласти арешт співмірне ціні позову. Постановляючи ухвалу суд виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду. А тому вимоги щодо накладення арешту на майно, є обґрунтованими та співмірними ціні позову, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів, вважає, що такі висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, а тому судове рішення підлягає скасуванню.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, «забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду».

Відповідно до змісту п. 3 Постанови, згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно змісту п.4 згаданої Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:

- між сторонами дійсно виник спір та

- існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

- з`ясувати обсяг позовних вимог,

- дані про особу відповідача, а також

- відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих за змістом правовідносин, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягала до задоволення та безпідставно була задоволена судом першої інстанції.

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, 24.08.2023 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

В позовній заяві просив визнати за ОСОБА_3 право власності на частину електроавтомобіля марки електроавтомобіля марки JAGUAR I-РАСЕ, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

В обґрунтування позову посилався на те, що 26.09.2018 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Вказує, що за час спільного подружнього життя, а саме к серпні 2023 року за його особисті та позичені кошти було придбано автомобіль JAGUAR I-РАСЕ, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 . Автомобіль придбаний у Голландії по ціні 33350 Євро та такий зареєстрований за відповідачкою 15.08.2023 року. Вказує, що відповідачка без відома забрала автомобіль та заявила, що переоформить його на свою маму, щоб позбавити позивача права власності на автомобіль.

Крім цього, 29.08.2023 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про зміну предмета позову, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_3 вартості електроавтомобіля марки електроавтомобіля марки JAGUAR I-РАСЕ, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , що становить 17000 євро у гривневому еквіваленті на час виконання судового рішення.

Одночасно із заявою про зміну позову у справі, позивач звернувся в суд із заявою про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення просив накласти арешт на майно, яке зареєстроване та належить на праві власності ОСОБА_1 , в межах суми позовних вимог 17000 євро, заборонити відчуження належного відповідачці майна.

Подана заява про забезпечення була обґрунтована тим, що 26 вересня 2018 року між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Трускавецького міського управління юстиції Львівської області, актовий запис № 170. У свідоцтві про одруження прізвище сторін вказано ОСОБА_4 , які згодом сторони змінили на ОСОБА_5 . Від даного шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час спільного подружнього життя, а саме у липні 2023 року за його особисті та позичені кошти було придбано електроавтомобіль JAGUAR I-РАСЕ, 2018 року випуску; номер кузова НОМЕР_4 , загальний легковий універсал, державний номерний знак НОМЕР_5 . Автомобіль придбаний в Голландії по ціні 33350 Євро, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 06.07.2023 року. На момент придбання пробіг автомобіля 57000 км. Автомобіль був зареєстрований за відповідачкою 15.08.2023 року, місце проведення реєстрації ТЦС 4644 (м. Самбір). З середини серпня 2023 року відповідачка почала конфліктувати з позивачем, відмовляється спілкуватися, забрала свої речі з квартири, перестала спільно проживати з позивачем. Без відома позивача як батька забрала дочку ОСОБА_7 , не повідомила позивача куди забирає дитину, до цього часу не відомо де знаходиться дитина. 20 серпня 2023 року відповідачка без відома позивача забрала вказаний автомобіль та у категоричній формі заявила, що переоформить цей автомобіль на своїх родичів без відома позивача, щоб у такий спосіб позбавити позивача права власності на автомобіль. Позивач категорично заперечував щодо продажу спірного автомобіля. Такі обставини змусили позивача звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя, а саме спірного автомобіля. 26 серпня 2023 року відповідачка без згоди позивача розпорядилася цінним, дороговартісним майном подружжя електроавтомобілем JAGUAR I-РАСЕ, 2018 року випуску, ринковою вартістю 40000 євро відчужила вказаний автомобіль своєму батькові, - всупереч інтересам позивача та сім`ї. Відчуження спірного автомобіля підтверджується витягом з ЄДР МВС. Вартість спірного автомобіля визначається договором купівлі-продажу автомобіля від 06.07.2023 року, який укладений в Голландії. Фактично відповідачка надалі користується спірним автомобілем, хоча формальним власником вказаного транспортного засобу є батько відповідачки. Незаконне відчуження транспортного засобу відбулося з метою позбавити позивача права на вказаний автомобіль, здійснено всупереч інтересам сім`ї. У зв`язку з поданням вказаного позову про стягнення з відповідачки грошової компенсації у розмірі 17000 євро за належну позивачу 1/2 частину спірного автомобіля, враховуючи, що відповідачка з метою уникнення матеріальної відповідальності та ухилення від виконання судового рішення може відчужити належне їй майно, а саме квартиру АДРЕСА_3 , що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про стягнення грошових коштів, є всі підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке зареєстроване на праві власності за позивачкою в межах суми позовних вимог.

30.08.20023 була постановлена оскаржувана ухвала.

Однак, як вбачається із виділених матеріалів справи, станом на час постановлення оскаржуваної ухвали заява про зміну предмета позову судом до розгляду прийнята не була, відповідачці копія такої не надсилалася.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду. А тому, слід забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, яке зареєстроване та належить на праві власності ОСОБА_1 , в межах суми позовних вимог 17000 євро.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду на час постановлення оскаржуваної ухвали є безпідставними, оскільки на той час судом розглядалися позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на частину спірного автомобіля і відповідно накладення арешту на будь-яке інше майно однозначно не забезпечувало позов та виходило за межі вимог, які розглядалися судом, тобто було неспівмірним із позовними вимогами.

Окрім цього, чинними нормами ЦПК України передбачено, як один із видів забезпечення позову, накладення арешту на конкретно визначене, існуюче майно (майно з індивідуальними ознаками, конкретний об`єкт нерухомого або рухомого майна) або конкретно визначені, знову ж існуючі грошові кошти. Також, цей захід не спрямований на внесення у наявні реєстри записів про накладення арешту на будь-яке (все) майно громадянина/громадянки, що виключно сприятиме порушенню його/її прав та законних інтересів без прив`язки до конкретно визначеного майна. При цьому внесення таких записів у реєстри виключно сприяє порушенню прав та законних інтересів особи та не може бути гарантією (забезпеченням) подальшого вирішення спору на користь позивача, оскільки без конкретного майна сам запис виключно блокує реалізацію прав особи без наявності майнової гарантії виконання рішення, якою є (може бути) конкретний об`єкт рухомого чи нерухомого майна.

Зважаючи на вказане вжиття заходів забезпечення вжитих судом, а також під час розгляду вимог про визнання права власності на частину спірного автомобіля, слід вважати не відповідало вимогам закону, а тому судове рішення слід вважати підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Із виділених матеріалів справи, також, вбачається, що позивачем 3.10.2023 року позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог у якій такий просив:

- стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 вартості електроавтомобіля JAGUAR I-РАСЕ, 2018 року випуску; державний номерний знак НОМЕР_5 , що становить 17000 Євро у гривневому еквіваленті на час виконання судового рішення та половину вартості витрат за доставку автомобіля у розмірі 670 євро у гривневому еквіваленті на час виконання судового рішення;

- визнати спільним боргом подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суму позики у розмірі 23000 Євро згідно договору позики,укладеного між ОСОБА_3 і громадянином ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви про змішення позовних вимог вказує, що спірний автомобіль відповідачка відчужила своєму батькові. Також, вказує, що позивачем позичено 23000 Євро для придбання спірного автомобіля у присутності відповідачки.

Така заява із зміненими вимогам та частково збільшеними, порівняно із первісною позовною завою та заявою від 29.08.2023 року, була прийнята судом до розгляду та надіслана іншій стороні та 13.10.2023 року та на таку заяву було подано відзив відповідачкою.

Відповідно вирішуючи на даний час заяву про забезпечення позову колегія суддів вважає, що між сторонами на даний час існує майновий спір, що стосується, у одній із вимог, стягнення грошової компенсації у розмірі 17000 євро за частину автомобіля JAGUAR I-РАСЕ, 2018 року випуску; номер кузова НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 .

Також, з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 109, номер відомостей про речове право: 48065441(а.с.28).

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає, що такі позовні вимоги дійсно є необхідність та доцільність забезпечення шляхом накладення арешту, однак виключно в межах конкретного, відомого об`єкту нерухомості, що належить відповідачці та в межах заявленої суми позовних вимог, оскільки з огляду на предмет позову та обов`язок сплати значних коштів в разі задоволення позову таке відповідатиме, як інтересам позивача, так і забезпечуватиме можливість виконання ймовірного рішення суду про задоволення позову відповідачкою.

Із вказаного, також, вбачається, що вказаною вище квартирою відповідачка вправі вільно розпоряджатися, що може свідчити про потенційну можливість (зважаючи на наявність даного спору та в залежності від ходу його розгляду) вчинення і будь-яких інших дій щодо відчуження, зміни власника (володільця) вказаного майна, зміни статусу майна, тощо протягом продовження розгляду справи та відповідно може свідчити про потенційні загрози для виконання можливого рішення про задоволення позову.

Зважаючи на вказане колегія суддів при винесенні нової ухвали вважає, що заява про забезпечення підлягає до задоволення частково, а саме шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 в межах суми позовних вимог, а саме гривневому еквіваленті 17 000 євро та такий захід буде стосуватися виключно відповідачки та буде співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Вказаним доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку задовольнити частково. Оскаржуване ж судове рішення слід скасувати з ухваленням нового про задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 30 серпня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 109), що належить на праві власності ОСОБА_1 в межах суми позовних вимог, а саме гривневому еквіваленті 17 000 Євро.

Стягувач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Боржник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 березня 2024 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра