Справа № 635/9222/23
Провадження № 2/635/146/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року смт Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Назаренко О.В.

за участю секретаря судового засідання Панас О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку та додаткових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме з 03 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання позивача ОСОБА_1 в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, і до досягнення дитиною трирічного віку.

В обґрунтування позову зазначає, що шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 07 серпня 2021 року Основ`янсько-Слобідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що 07 серпня 2021 року складено відповідний актовий запис № 312, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 07 серпня 2021 року. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Подружні стосунки з відповідачем не склались, тому рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2023 року по справі № 646/3105/23, шлюб між нею та відповідачем розірвано. Спільне життя з відповідачем не склалось, відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 189 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свою дитину, у зв`язку із чим нею було припинено спільне проживання. Після початку військової агресії Російської Федерації та бойових дій на території України для збереження життя та здоров`я своєї дитини, якій на той час був 1 рік та 2 місяці, позивач була вимушена виїхати за кордон до Франції, де отримала тимчасовий притулок. Наразі, донька ОСОБА_3 проживає разом з позивачем за кордоном. З лютого 2022 року подружжя припинило спільне проживання і з того часу та по цей час відповідач не бачив доньку жодного разу, з дитиною не спілкується, участі в її вихованні не приймає, матеріальну допомогу не надає, що свідчить про ігнорування відповідачем своїми обов`язками. Відповідач є працездатною особою, та за часів спільного подружнього життя у нього був стабільний щомісячний дохід у розмірі від 70000 гривень в місяць і більше, де саме працює (офіційне місце працевлаштування) не повідомляв, але є далекобійником, наразі на своєму утриманні не має інших осіб, має рухоме майно та нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 4 га, яку він здає в оренду та отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати та може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини та колишньої дружини. Вихованням, доглядом за донькою, її забезпеченням, яке полягає в придбанні одягу, продуктів харчування, придбанні ліків, оплаті лікарів, забезпеченні соціально-побутових умов, забезпеченні відпочинку, оплаті різного роду кружків займається позивач особисто, проте коштів не вистачає. Оскільки, наразі позивач не працює та не може працювати, адже по-перше, знаходиться сама (без підтримки бабусь та дідусів) в іншій країні, а отже ні на кого залишити дитину, а по-друге доньці майже 2 рочки і вона потребує цілодобового нагляду, догляду та виховання і через це не має можливості працевлаштуватись. Також слід зазначити, що утримання дитини потребує щоденних витрат на харчування в середньому 3000,00 грн., на місяць, дитячий одяг (придбання натільного одягу, придбання сезонного одягу) в середньому 3500,00 грн., на місяць, витрат на забезпечення нормальних і належних умов розвитку дитини (витрати на придбання засобів гігієни, перукарські послуги, придбання розвиваючих іграшок, лікарських засобів у випадку захворювань та інше) в середньому 3500,00 грн. на місяць, також дитина іноді відвідує гурток розвитку, що також потребує витрат. У зв`язку з вищевикладеним позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку та додаткових витрат. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

27 жовтня 2023 року представником відповідача адвокатом Щокіним М.Л. надано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що відповідач мешкав разом с позивачем з січня 2021 року у м. Харкові, де сторони разом знімали квартиру на Салтівці. Після народження дитини сторони також проживали спільно до 21 листопада 2022 року. Після 21 листопада 2022 року у зв`язку з несумісності характерів, постійних сварок з боку позивачки, вона переїхала до м. Мерефа за місцем реєстрації де і проживала з дитиною та своєю мамою до моменту виїзду до Франції у лютому 2023 року. Відповідач ніколи не ухилявся від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину, про що свідчать копії квитанцій, щодо перерахування коштів на дитину, фото особистих дитячих речей, які він купував особисто дитині, спільні фотографії з дитиною та позивачкою. Крім того позивачка посилається на те, що вона знаходиться сама в іншій країні з донькою, тому вона не може працевлаштуватися. Позивачка виїхала з України разом з донькою та своєю мамою ОСОБА_4 , та мешкають разом за кордоном за одною адресою. Позивач отримує допомогу від держави Франції, як особа, яка отримує захист. Позивачкою не надано доказів, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення дитиною трирічного віку і таких доказів бути не може, оскільки позивачка за час спільного проживання з відповідачем не працювала. Позивачкою подані до суду копії квитанцій та довідку медичного закладу про вартість медичних послуг, які підтверджують її матеріальні трати на утримання дитини. Однак жодна копія документів належним чином не засвідчена, крім того, офіційні документи, квитанції та медична довідка не переведена на українську мову і зрозуміти, що це за квитанції та довідка неможливо. З матеріалів справи та доданих до неї доказів не вбачається будь-яких документів, які б свідчили про понесення додаткових витрат на дитину позивачкою. З 22 травня 2023 року відповідач працює офіційно в ТОВ «Корсон» на посаді водія далекобійника, та його заробітна плата складає 6599,50 гривень. Також відповідач має непрацездатних батька ОСОБА_5 , 1955 року народження та матір ОСОБА_6 ,1960 року народження, які знаходяться на пенсії та також потребують догляду та матеріальної допомоги у такі тяжкі часи під час воєнного стану в Україні. Відповідач також повинен їм допомагати та надавати матеріальну допомогу. Підсумовуючи викладене, відповідач не заперечує про стягнення аліментів на утримання доньки, ОСОБА_3 , у розмірі частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2023 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Щокіна Миколи Леонідовича задоволено. Цивільну справу № 635/9222/23, провадження № 2/635/2246/2023 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку та додаткових витрат ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

22 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, з якого вбачається, що 14 листопада 2023 року на адресу для листування позивача надійшов відзив на позовну заяву, слід відзначити, що відповідач не надав документів, що підтверджують надіслання відзиву та доданих документів до нього позивачу. Відповідач вирішив направити звичайним листом, без повідомлення інших учасників про надходження листа, без зазначення цінного листа з описом вкладення, що в даному випадку порушує права позивача, як особу, яка повинна надати докази вчасного надсилання відповіді на відзив. Щодо матеріального становища відповідача, слід підкреслити, що відповідач визнав та підтвердив доказами, що він офіційно працює далекобійником. Згідно з офіційного Єдиного порталу вакансій Державної служби зайнятості України заробітна плата далекобійника складає 30000 грн 80000 грн., на місяць по м. Харкові, а якщо з міжнародними перевозками то 65000 грн. -110000 грн., на місяць. Відповідачу вигідно не показувати свій справжній дохід та ухилятися від сплати податків та аліментів, надаючи довідку про дохід в 6599 грн 50 коп. Відповідач надає докази перерахування грошових коштів, правда невідомо кому він перераховує, де він з 17 січня 2023 року по 18 березня 2023 року (три місяці поспіль) перераховував невідомій та невстановленій особі по 5025 гривень. У скріншоті переказу від 17 лютого 2023 року не дивлячись на переказ у розмірі 5025 гривень вбачається залишок по карті ще 5405 гривень. Якщо у відповідача немає доходу, як стверджує відповідач, то в нього тоді залишається 1574 грн. 50 коп., на місяць, що залишився. Щодо твердження відповідача, про те, що позивач мешкає разом за однією адресою зі своєю мамою (бабусею дитини) не відповідає дійсності та доказів свого твердження відповідач не надає. Зазначає, що відповідачем не було надано доказів, що на його утриманні перебувають інші особи, він не заперечує, що є особою працездатного віку, підтверджує, що працює офіційно далекобійником та отримує високу заробітну плату, відтак є фінансово- спроможним, а тому в змозі утримувати матеріально, як дитину так і колишню дружину. Щодо твердження на рахунок спільних фото вказує, що цілком логічно, що коли позивач та відповідач проживали однією сім`єю у них був спільний побут, витрати, потреби, фото, та за часи, коли вони проживали однією сім`єю, відповідач забезпечував сім`ю та купляв одяг. Однак позивач не просить стягнути аліменти за минулий час, коли вони проживали разом, а просить від дня подачі позову до суду.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 грудня 2023 року клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку та додаткових витрат задоволено. Витребувано з Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, , що знаходиться за адресою: 61057, Харківська область, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46, відомості про рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) у банківських установах та рух коштів по ним за період часу з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року, відомості щодо отримання доходу за 2022 рік у формі інвестиційного доходу (прибутку) від проведення операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами.

Позивач ОСОБА_1 надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Щокін М.Л., надав заяву про слухання справи у його відсутність, також у заяві зазначив, що при винесенні рішення просить суд задовольнити позов в частині виплати аліментів на дитину в розмірі частини від усіх розмірів доходів. В іншій частині позову відмовити у зв`язку з недоказовістю.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 07 серпня 2021 року зареєстрували шлюб Основ`янсько-Слобідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 312.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 228,ОСОБА_2 та ОСОБА_1 записані батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями реєстру територіальної громади Мереф`янської міської ради № 270 від 31 січня 2022 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_3 .

Після початку військової агресії російської федерації та бойових дій на території України позивач виїхала за кордон до Франції, де отримала тимчасовий притулок. Спільна донька ОСОБА_3 проживає разом з позивачем за кордоном та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.

За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або)натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1-3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу )матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Частиною першою ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Визначаючись щодо розміру стягнення аліментів на дитину, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, визначений законодавством України прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач доказів неможливості утримувати дитину, про незадовільний стан здоров`я, не надав. Однак, відповідачем було долучено довідку про дохід № 23 від 18 жовтня 2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно працює в ТОВ «Курсон», на посаді водія-далекобійника з 22 травня 2023 року, його заробітна плата у середньому складає 6599 гривень 50 копійок, також відповідачем зазначено, що на його утриманні перебувають батьки пенсійного віку. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, встановлені обставини в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

Суд, вважає, що аліменти на утримання неповнолітнього доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) позивача, є справедливими, необхідними та достатніми, законними та такими, що відповідають потребам дитини на даний час.

Також, позивач зазначає, що здійснює догляд за малолітньою дитиною, через що не може працевлаштуватись. З огляду на наведене, позивач потребує матеріальної допомоги на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно із статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін, стан здоров`я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім`ї.

Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

У постанові по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Виходячи зі встановлених, на підставі поданих сторонами доказів, фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального права, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, а саме стягнути з ОСОБА_2 на утримання дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною трирічного віку.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, суд вважає, що вказана вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того, щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати та свідчать про їх необхідність.

У рамках розгляду цієї справи суд встановив, що позивач визначила, як додаткові витрати на харчування в середньому 3000,00 грн., на місяць, дитячий одяг (придбання натільного одягу, придбання сезонного одягу) в середньому 3500,00 грн., на місяць, витрат на забезпечення нормальних і належних умов розвитку дитини (витрати на придбання засобів гігієни. перукарські послуги, придбання розвиваючих іграшок, лікарських засобів у випадку захворювань та інше) в середньому 3500,00 грн. на місяць, також дитина іноді відвідує гурток розвитку, що також потребує витрат. При цьому позивач надала копії квитанцій, що не засвідчені належним чином, а також не мають перекладу на українську мову, а тому суд позбавлений можливості дізнатись, про що саме свідчать ці докази.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину.

Задовольняючи позов частково на підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, від якого позивач звільнена.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 11-13, 76-81, 128, 131, 133, 141, ч.4 ст. 223, 263 265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Cтягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме з 03 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною трирічного віку.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості, що не проголошуються:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

представник відповідача: адвокат Щокін Микола Леонідович, АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 26 квітня 2024 року.

Суддя О.В. Назаренко