Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 6/641/86/2024 Справа № 641/5320/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Зелінської І.В.,

за участю секретаря Надьон Я. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові заяву Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про зміну способу виконання рішення суду та виправлення описки у рішенні суду та виконавчому листі у справі № 641/5320/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Харківської області, Головного управління Національної поліції у Харківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про зміну способу виконання рішення суду та виправлення описки у рішенні суду та виконавчому листі.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначає, що боржником у виконавчому листі визначено Державну казначейську служби України. Натомість, процедура стягнення коштів у такому випадку передбачена «Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011№ 845 (із змінами).

Так, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи вид у рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання. При цьому, неможливо здійснити безспірне списання коштів безпосередньо з єдиного казначейського рахунку. Списання коштів здійснюється з відповідних рахунків, відкритих для певної мети і лише після встановлення у законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень. Казначейство є лише органом виконання окремих категорій судових рішень. З метою виконання виконавчих документів, в таких категоріях справ, у Законі України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачені окремі бюджетні асигнування за КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» (далі-КПКВК 3504030).

Разом з цим, застосований спосіб захисту і поновлення прав позивача у рішенні суду про зобов`язання Казначейства відшкодувати матеріальної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку робить неможливим його виконання у встановлений Порядком спосіб.

У зв`язку з викладеним, просить змінити спосіб виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2020 по справі № 641/5320/19, зміненого Постановою Верховного Суду від 08.12.2021, шляхом обрання належним способом виконання рішення: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрат на матеріальну шкоду у розмірі 141 000 (сто сорок одну тисячу) грн.» та виправити описку у резолютивній частині рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2020 по справі № 641/5320/19 та у виконавчому листі виданому 04.01.2024 року щодо суми матеріальної шкоди, змінивши «141» на «141 000».

Представник заявника у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв до суду не подав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату і час розгляду повідомлялись своєчасно і належним чином, причини неявки суду не відомі.

На підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути заяву у відсутність сторін.

Згідно ч.2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання не здійснюється.

Вивчивши матеріали заяви, суд прийшов до наступного висновку.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Харківської області, Головного управління Національної поліції у Харківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 250 000 грн., витрати на матеріальну шкоду у розмірі 141 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 31 297 грн. 50 коп., всього на суму 422 297 грн. 50 коп..

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп..

Постановою Харківського апеляційного суду від 15.09.2020 року, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова змінено в частині розміру стягнення моральної шкоди. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08.12.2021 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2020 року та постанову Харківського обласного суду від 15.09.2020 року у частині стягнення судових витрат, понесених ОСОБА_1 змінено. Розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на його користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, визначено у розмірі 3219,75 грн..

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2020 року у незміненій під час апеляційного розгляду частині та постанову Харківського обласного суду від 15.09.2020 року у частині позовних вимог щодо відшкодування шкоди, а саме: витрат на матеріальну шкоду та моральної шкоди, завданої органами досудового розслідування залишено без змін.

Щодо виправлення описки у рішенні суду першої інстанції та виконавчому листі, суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 статті 269 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.

Відповідно до положень частин 1, 3 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі. Суд розглядає заяву з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №300/765/15-ц судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам, зокрема, роз`яснено, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, наявної в матеріалах справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь відшкодування шкоди, а саме: витрат на матеріальну шкоду у розмірі 141 000 грн.; моральної шкоди, завданої органами досудового слідства у розмірі 500 000 грн.; витрат на правову допомогу у розмірі 31 297 грн. 50 коп..

По тексту рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2020 року по справі № 641/5320/19, зокрема зі змісту мотивувальної частини, вбачається, що суд вважає за необхідне стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України матеріальну шкоду у розмірі 141 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 31 297, 50 грн..

Разом з цим, в абзаці другому резолютивної частини вказаного рішення судом зазначено суму витрат на матеріальну шкоду у розмірі «141», тут же, прописом судом зазначена сума витрат на матеріальну шкоду, що підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України у розмірі (сто сорок одну тисячу) грн..

Постановою Верховного Суду від 08.12.2021 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2020 року та постанову Харківського обласного суду від 15.09.2020 року у частині позовних вимог щодо відшкодування шкоди, а саме витрат на матеріальну шкоду та моральної шкоди, завданої органами досудового розслідування залишено без змін.

На підставі викладеного, судом встановлено, що при ухваленні рішення суду від 18.02.2020 року судом було допущено описку, а саме невірно зазначено суму витрат на матеріальну шкоду у розмірі «141», замість вірної суми «141 000», у зв`язку із чим в подальшому допущено описку у виконавчому листі, виданому Комінтернівським районним судом м. Харкова по цивільній справі № 642/5320/19.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне виправити описку, допущену через технічну помилку під час ухвалення рішення та виконавчому листі, оскільки це ускладнює виконання рішення суду.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"(далі - Закон) у наведених встатті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): І) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до статті 4 цього Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 етапі 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16).

Положення про єдиний казначейський рахунок, що затверджено наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 № 122, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 за № 594/6882 (далі - Положення) регламентує функціонування єдиного казначейського рахунку - основного рахунку держави для проведення фінансових операцій та ефективного управління коштами державного та місцевих бюджетів через систему електронних платежів Національного банку України.

Відповідно до Положення, єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України (далі - СЕП).

ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Це сукупність відкритих в органах Казначейства рахунків, а саме: бюджетні рахунки для зарахування надходжень бюджетів, передбачених законодавством; бюджетні рахунки для операцій клієнтів з бюджетними коштами; рахунки для обліку операцій з фінансування бюджетів та інші бюджетні рахунки; рахунки фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; рахунки інших клієнтів за операціями, що не належать до операцій з виконання бюджетів, але відповідно до вимог законодавства обслуговуються органами Державного казначейства України.

Тобто списання коштів здійснюється з відповідних рахунків, відкритих для певної мети і лише після встановлення у законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень.

В постановах Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 по справі № 199/6713/14- ц, від 11.08.2021 по справі № 352/2255/19, від 18.08.2021 но справі № 591/6891/18, 3 від 18.08.2021 по справі № 200/8310/18, від 08.09.2021 по справі № 751/7182/19 викладено наступну позицію Верховного Суду: «Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги та дійшли помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Казначейства шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку. За таких обставин резолютивна частина рішення підлягає зміні в частині стягнення коштів не з Казначейства , а з Державного бюджету України».

В силу приписів статті 19 Конституції України у системному зв`язку з нормами пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження» є лише органом виконання окремих категорій судових рішень.

Пунктом 35 Порядку передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок (пункт 38 Порядку).

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Відповідно до ст.18ЦПК України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, їх посадовими та службовими особами на всій території України.

Згідно до ст.435ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема, за заявою стягувана чи виконавця встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті підставою для зміни способу або порядку виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеної норми закону вбачається, що суд може змінити спосіб виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Отже, зміна способу та порядку виконання рішення суду це визначена законом послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання рішення суду визначається на підставі ст. 16 ЦК України. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду суд має з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому, у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

Запропонована у заяві зміна способу виконання рішення суду не обмежує права та можливості стягувача на отримання коштів за виконавчим листом по справі № 641/5320/19, а навпаки спрямована на забезпечення належного виконання вищевказаного судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги заявника щодо зміни способу виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2020 року по справі № 641/5320/19, зміненого Постановою Верховного Суду від 08.12.2021, шляхом обрання належним способом виконання рішення: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрат на матеріальну шкоду у розмірі 141 000 (сто сорок одну тисячу) грн.» підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 258,260, 269, 432, 435 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області задовольнити.

Виправити описку, допущену у абзаці другому резолютивної частини рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2020 року по цивільній справі № 641/5320/19.

Абзац другий резолютивної частини рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2020 року викласти в наступній редакції:

«Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч ) грн., витрати на матеріальну шкоду у розмірі 141 000 (сто сорок одну тисячу) грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 31 297 (тридцять одну тисячу двісті дев`яносто сім) грн. 50 коп., всього на суму 422 297 (чотириста двадцять дві тисячі двісті дев`яносто сім) грн. 50 коп..»

Виправити описку, допущену у абзаці другому виконавчого листа виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова від 04.01.2024 року по цивільній справі № 641/5320/19.

Абзац другий виконавчого листа, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова від 04.01.2024 року по цивільній справі № 641/5320/19, викласти в наступній редакції:

«Суд вирішив: Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 витрати на матеріальну шкоду у розмірі 141 000 (сто сорок одну тисячу) грн.».

Змінити спосіб виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2020 року по справі № 641/5320/19, зміненого Постановою Верховного Суду від 08.12.2021 року із «Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 витрати на матеріальну шкоду у розмірі 141 000 (сто сорок одну тисячу» на «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на матеріальну шкоду у розмірі 141 000 (сто сорок одну тисячу) грн.».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повний текст ухвали не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя -І. В. Зелінська