справа № 619/5787/23
провадження № 2/619/243/24
РІШЕННЯ

іменем України

25 квітня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А.
за участю:секретаря судового засіданняЛоманової І.А.

Справа № 619/5787/24

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представник відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження позов про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

Стислий виклад позиції сторін.

29 листопада 2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину витрачених нею коштів на вже зроблені фактичні додаткові витрати на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що викликані особливими обставинами у розмірі 11 358,00 грн,а саме на: оплату навчання ОСОБА_5 за 1 курсі 1 семестру Вінницького торгівельно-економічного інституту ДТЕУ в сумі - 5 375,00 грн; оплату на придбання одягу для дитини в сумі - 1 868,00 грн; оплату за лікування ОСОБА_5 в сумі - 2 585,00 грн; оплату навчання англійської мови ОСОБА_6 за вересень 2023 року в сумі 990,00 грн; оплату за виготовлення закордонного паспорту ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в сумі 540,00 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину коштів на майбутні додаткові витрати на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що викликані особливими обставинами в сумі 57 545,00 грн, а саме: оплату навчання ОСОБА_5 у Вінницькому торгівельно-економічному інституті Державного торгівельно-економічного університету на денній формі навчання в період з 01.01.2024 по 01.07. 2027 в сумі 49 625,00 грн; оплату навчання англійської мови ОСОБА_6 з жовтня 2023 року по 31 травня 2024 року в сумі 7 920,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що воназ 05.08.2006 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який було розірвано 20 липня 2015 року Дергачівським районним судом Харківської області справа № 619/1920/15-ц. Від цього шлюбу у них народилося дві доньки: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з нею та перебувають на її матеріальному утриманні. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17.03.2017 справа №619/308/17 відповідачу ОСОБА_2 присуджено сплачувати на її користь аліменти на утримання двох доньок в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 31 січня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. На даний час з 25.04.2022 вона разом з дітьми є внутрішньо переміщеними особами та проживають в м. Вінниця на орендованій квартирі та сплачують оренду квартири та комунальні послуги. Зазначає, що останній час аліменти не покривають витрат на утримання двох дітей. В 2023 році її старша донька ОСОБА_5 закінчила школу і вирішила вступати до вищого навчального закладу Вінницького торгівельно-економічного інституту Державного торгівельно-економічного університету на денну форму навчання за спеціальністю - Психологія. Навчання в даному вищому навчальному закладі є платним - за рахунок коштів фізичних осіб. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить - 110 000, 00 грн. Плата вноситься поетапно. Нею 16.08.2023 було оплачено оплату за навчання в Вінницькому торгівельно-економічного інституту ДТЕУ за 1 курс 1 семестр в сумі 10 750 гривень. Наступний платіж оплати навчання за 1 курс 2 семестр в сумі 10 750 гривень потрібно сплатити до 20.01.2024. Коли вона повідомила відповідача про те, що донька поступила до Вінницького торгівельно-економічного інституту Державного торгівельно-економічного університету та потрібно сплачувати за її навчання і попросила надати матеріальну допомогу, останній категорично відмовився. Хоча відповідач є працездатною особою та отримує доволі високий дохід і може надати таку допомогу. Він мотивував свою відмову тим, що вступати необхідно було лише до нижче оплачуваного вищого навчального закладу, що потрібно було добре пошукати такий навчальний заклад і тоді він можливо дасть необхідні кошти. Але дочка бажає навчатися саме в цьому вищому навчальному закладі та отримати спеціальність Психолога. Вважає, що дитина вправі сама у 16 років обирати навчальний заклад, де вона буде навчатися, а також має право на матеріальну допомогу для власного розвитку та отримання майбутньої професії. Зазначає, що відповідач працює на TOB «Миловарні традиції» на посаді налаштувальника та сплачує аліменти з мінімальної заробітної плати в розмірі - 2833,00 грн, хоча має набагато більшу неофіційну заробітну плату що отримує «в конверті». А також вказує, що відповідач має додатковий заробіток, так як надає послуги населенню у вигляді ремонту електропроводки. Крім того, відповідач проживає у своєму приватному будинку та має присадибну ділянку, тому має можливість вирощувати свої овочі та фрукти, що є суттєвим внеском до його бюджету. Після розлучення все майно спільно набуте ними у шлюбі залишилося відповідачу. Непрацездатних осіб (батьків, дружини, дітей) на утриманні відповідач не має. Отже відповідач є працездатна особа і має стабільний заробіток та наявність додаткових доходів, тому може надавати матеріальну допомогу та є батьком двох дітей. Тому вона вважає, що відповідач повинен сплатити половину витрат за навчання доньки ОСОБА_5 у Вінницькому торгівельно-економічному інституті ДТЕУ, оскільки утримання дитини є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Відповідач має можливість оплатити половину додаткових витрат на дитину. Також посилається на те, що вступивши до вищого навчального закладу на денну форму навчання старша донька потребувала додаткових витрат на придбання одягу. Відповідач участі у цих витратах не приймав. В серпні 2023 року старша донька ОСОБА_5 потребувала лікування в стоматологічній клініці. Згідно чинного законодавства України послуги стоматолога є платними. Тому нею за лікування доньки ОСОБА_5 було сплачено 3 330,00 грн, що підтверджується чеками про оплату послуг. А також донька потребувала первинну консультацію лікаря - офтальмолога в ведичному центрі та мною було оплачено дану послугу в сумі 225,00 грн. У вересні 2023 року моя донька ОСОБА_5 отримала травму: пошкодження тильно-бокових зв`язок лівого гомілко-ступневого суглобу. Нею було сплачено первинний прийом хірурга - ортопеда в сумі 400,00 грн, сплатили за рентгенографію стопи у розмірі 360,00 грн та придбали бандаж (фіксатор) для гомілково - ступневого суглобу на суму 855,00 грн. Отже понесені нею фактичні витрати на лікування доньки ОСОБА_5 склали 5 170,00 грн. В свою чергу вважає, що відповідач повинен сплатити половину понесених нею витрат на лікування їхньої доньки ОСОБА_5 . Крім того зазначає, що молодша донька ОСОБА_6 потребує додаткового лікування, так як має вади здоров`я та потребує специфічного догляду. На її неодноразові звернення та прохання до відповідача про надання матеріальної допомоги на утримання його дітей та придбання ліків для молодшої доньки, він не звертає ніякої уваги та ігнорує. В свою чергу молодша донька ОСОБА_7 має здібності та самостійно проявила бажання до вивчення англійської мови. Тому для розвитку її здібностей до вивчення англійської мови вона заключила договір про надання освітніх послуг з вивчення англійської з Приватною організацією «Центр позашкільної освіти «ФЛЕШ ВІННИЦЯ». Вартість освітніх послуг складає у розмірі 1980,00 грн за кожен місяць навчання. Нею було оплачено навчання англійської мови ОСОБА_6 за вересень 2023 року. Період навчання англійської мови ОСОБА_6 за вищевказаним договором складає один рік та починається з 12 вересня 2023 року і закінчується 31 травня 2024 року. Отже це додаткові майбутні витрати. Коли вона повідомила відповідача про те, що надання згаданих коштів зумовлене розвитком здібностей молодшої доньки, і попросила надати матеріальну допомогу, останній відмовився. Крім того, враховуючи здоров`я молодшої доньки, яка потребує оздоровлення тому вони планують у майбутньому поїздку на відпочинок і замовили закордонні паспорти громадянина України на дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Пакет сервісних послуг з питань оформлення закордонного паспорту на одну особу складає 540,00 грн. Участь у незапланованих додаткових витратах на лікування дітей, оздоровлення та відпочинок, розвиток здібностей, оплату навчання у вищому навчальному закладі та навчання з вивчення англійської мови відповідач не приймає. Тому щоб забезпечити своїх дітей всім необхідним вона змушена працювати по 12-14 годин на добу. Хоча Відповідач має можливість оплатити половину додаткових витрат на дітей.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Крячко О.В. просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що відповідач підтверджує факт перебування в шлюбі з позивачем в період з 05.08.2006 по 20.07.2015 та факт народження від цього шлюбу двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , факт проживання дітей з їх матір`ю ОСОБА_4 , а також факт сплати відповідачем аліментів на утримання двох дітей за рішенням суду від 17.03.2017. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_5 у Вінницькому торговельно-економічному інституті ДТЕУ за 2023 - 2027 роки зазначає, що відповідач дізнався про вступ доньки у вищий навчальний заклад з платним навчанням вже після того, як вона поступила, тобто з ним це питання не узгоджувалось, тобто з ним це питання не узгоджували. Відповідач висловив свою незгоду, оскільки його доходи є недостатніми для оплати такого навчання. Зазначає, що за результатами пошуку в мережі Інтернет 6 вищих навчальних закладів м. Вінниця навчають за спеціальністю «Психологія», при цьому принаймні два з них - Донецький національний університет імені Василя Стуса та Вінницький державний педагогічний університет імені Михайла Коцюбинського - надають інформацію про можливість безкоштовного навчання за рахунок бюджету. Тому сторона позивача вирішила це питання самостійно, без узгодження з батьком дитини та без належного обґрунтування вибору саме такого навчального закладу. Такий вибір пояснено виключно тим, що «дитина вправі сама у 16 років обирати навчальний заклад, де вона буде навчатися». Позивач не зазначила про наявність особливих обставин, що були б пов`язані із розвитком здібностей дитини, лише вказала, що дитина «має право на матеріальну допомогу для власного розвитку та отримання майбутньої професії». Розуміння того, які обставини зазвичай не визнаються особливими обставинами, що зумовлюють обов`язок батьків брати участь в додаткових витратах на дитину, дає судова практика Верховного Суду. Згідно цієї практики не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, зокрема, навчання дитини, в т.ч. у вищих навчальних закладах, з метою здобуття професійної освіти, витрати на навчання дитини з метою здобуття професійної освіти за кордоном, за наявності можливості проходження навчання в державних закладах освіти (висновок Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 р у справі №336/1488/19, постанови Верховного Суду від 16.10.2019 р у справі № 219/1766/18, від 01.04.2020 р у справі № 521/16268/18). Отже, вважає, що позивач не довела, що вказані витрати можна вважати додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України. Також вказує, що 03.10.2024 ОСОБА_5 виповниться 18 років, тобто вона стане повнолітньою. З огляду на це додаткові витрати можуть бути стягнуті у період до досягнення дитиною 18 років. Після досягнення повноліття право на додаткове утримання припиняється. Отже, за період починаючи з жовтня 2024 року, коли дитина стане повнолітньою, додаткові витрати відповідно до ст.185 СК України, що викликані особливими обставинами, не можуть бути стягнуті в принципі, незалежно від їх змісту та обґрунтування. У зв`язку із викладеним вважає, що ця вимога не може бути задоволена. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на придбання одягу для дитини ОСОБА_5 вказує, що позивач не зазначила про наявність особливих обставин в розумінні ст.185 СК України, що викликали б необхідність у придбанні одягу для навчання ОСОБА_5 . До того ж надані чеки ніяк не пов`язані із позивачем або її донькою і не пояснюють, що, ким і для чого було придбано. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на лікування ОСОБА_5 зазначає, що позивач не зазначила про наявність особливих обставин в розумінні ст.185 СК України, що були б пов`язані із хворобою, каліцтвом ОСОБА_5 і призводили до виникнення додаткових затрат, які не охоплюються аліментними виплатами. Лікування в стоматологічній клініці, консультація лікаря-офтальмолога та травма - пошкодження суглобу - такими особливими обставинами не є. Вказані візити до лікарів носили разовий характер, а події, що їх викликати, не призвели до потреби в постійному або систематичному лікуванні дитини. До того ж надані чеки за оплату послуг стоматолога та офтальмолога, на його думку, ніяк не пов`язані із позивачем або її донькою і не пояснюють, що, ким і для чого було придбано. З огляду на це, вважає, що позивач не довела, що вказані витрати можна вважати додатковими витратами, а тому дана вимога не може бути задоволена. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на навчання англійської мови дитини ОСОБА_6 , то позивач не довела наявність особливих обставин в розумінні ст.185 СК України, що були б пов`язані із розвитком здібностей ОСОБА_6 у вивченні англійської мови. Доданий в якості доказу висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 13.07.2022 та договір про надання освітніх послуг № 617 від 01.09.2023 не містять жодної інформації щодо будь-яких здібностей ОСОБА_6 у вивченні англійської мови або рекомендацій щодо необхідності такого навчання для даної дитини. Сторона позивача, як видно із змісту позовної заяви, вирішила це питання самостійно, без узгодження з батьком дитини та без належного обґрунтування вибору саме такого навчального закладу. Отже, умовами, на які необхідно звертати увагу при вирішенні цього питання, з точки зору Верховного Суду є погодження такого навчання і витрат на це з батьком і одночасно доведення факту здібностей або особливої схильності дитини до такого навчання. З огляду на це, вважає, що позивач не довела, що вказані витрати можна вважати додатковими витратами, а тому дана вимога не може бути задоволена. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на виготовлення закордонних паспортів для дітей зазначає, що позивач ніяк не обґрунтувала та не довела наявність особливих обставин, пов`язаних із розвитком здібностей дітей, хворобою тощо в розумінні ст. 185 СК України, що викликали б необхідність у виїзді за кордон на відпочинок. З огляду на це, позивач не довела, що витрати на виготовлення закордонних паспортів можна вважати додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України, а тому дана вимога не може бути задоволена. Щодо врахування матеріального та сімейного стану сторін вказує, що усі заявлені витрати не є додатковими витратами, які можуть бути стягнуті з відповідача згідно положень ст.185 СК України. В будь-якому випадку по цій категорії справ необхідно враховувати матеріальний та сімейний стан сторін. Відповідач наразі одружений на іншій жінці і утримує її дитину від попереднього шлюбу. Відповідач своєчасно сплачує аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Аліменти стягуються за місцем роботи, заборгованість відсутня. Також зазначає, що після стягнення з відповідача аліментів за рішенням суду від 17.03.2017 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) в нього залишається небагато коштів для утримання власної родини. Твердження позивача, що відповідач отримує додаткові неофіційні доходи в значному розмірі, є безпідставними і нічим не доведені. Іншого джерела заробітку, окрім заробітної плати відповідач не має. В той же час, позивач не надала відомостей про розмір її доходів. Також з 2018 року вона перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, прізвище якого взяла, і витрачає на дітей окрім аліментів спільні кошти подружжя. За нормами закону та судовою практикою витрати на забезпечення базових постійних потреб дитини покриваються за рахунок аліментів і не можуть бути стягнуті в якості додаткових витрат на дитину. Якщо отримувач аліментів вважає, що розмір аліментів, які сплачує боржник, не покриває половини витрат на оплату матеріальних потреб дитини, то слід звертатися до суду із заявою про збільшення розміру аліментів, а не про стягнення додаткових витрат на дитину. У зв`язку цим, вважає, що позов є необґрунтованими і недоведеним і не підлягає задоволенню.

На відзив позивач подала відповідь, у якій просила задовольнити її позовну заяву у повному обсязі та зазначила щодо заперечень відповідача про вимогу про стягнення додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_5 у Вінницькому торгівельно- економічному інституті Державного торгівельно-економічного університету про те, що кожен член суспільства має права. Оскільки дитина є повноцінним членом суспільства, зона також має свої права, деякі особливості реалізації яких обумовлені виключно тим фактом, що її фізична та розумова незрілість потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист. В залежності від віку дитини, законодавством передбачено різний обсяг та механізми реалізації її прав. Повноцінний та дієвий захист прав дитини є обов`язком держави. Посилається на основний міжнародний документ, який регулює відповідне питання яким є Конвенція про права дитини від 20.11.89. В українському законодавстві основними правовими документи з цього питання є - Конституція України, Сімейний кодекс України, Закон України «Про охорону дитинства», Цивільний кодекс України, а також на положення статтей 150, 171 СК України. Отже вказує, що дитина вправі сама у 16 років обирати навчальний заклад, де вона буде навчатися, а також мас право на матеріальну допомогу для власного розвитку та отримання майбутньої професії. Отже якщо її дочка ОСОБА_5 вже зробила свій вибір куди їй поступати навчатися та на кого то вона має на це законне право. Тому батько, відповідач ОСОБА_2 не має права зробити вибір замість дитини та завжди вказувати що їй робити, тим самим формувати у дитини комплекс безпорадності. Таким чином батьки повинні мати чітко сформовані власні кордони та розуміти межі чужих. Щодо стверджень відповідача, що він «дізнався про вступ доньки у ВНЗ з платним навчанням вже після того, як вона поступила, тобто з ним це питання не узгоджувалось» зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 донька ОСОБА_5 приїздила в Харків та гостювала у батька три тижні. Про свої наміри вступати до вищого навчального закладу на денну форму навчання та збути спеціальність психолога донька батькові повідомила. На що батько не заперечував і дав згоду. Що навчання буде платним відповідач також знав. Обіцяв доньці допомагати сплачувати навчання. Отже вважає, що відповідач вводить суд в оману, що свідчить про очевидну непослідовність його поведінки, яка не відповідає його попереднім діям. Щодо надання відповідачем інформації про можливість безкоштовного навчання за рахунок бюджету вказує, що донька ОСОБА_5 здавала документи у декілька вузів та поступила саме до Вінницького горгівельно-економічного інституту Державного торгівельно-економічного університету на денну форму навчання за спеціальністю - Психологія. Про це батько ОСОБА_2 на той час не заперечував. Отже, ствердження відповідача що вона вирішила це питання самостійно, без узгодження з ним є неправомірним та безпідставним та не підтверджено жодними доказами. Щодо стверджень відповідача що «за період починаючи з жовтня 2024 рік коли дитина позивача стане повнолітньою, додаткові витрати відповідно до ст.185 СК України, що викликані особливими обставинами, не можуть бути стягнуті в принципі, незалежно від їх змісту та обґрунтуванню», оскільки дитина є не тільки її дитиною але і дитиною відповідача. Крім того, відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок утримувати дитину. Таким чином, дитина має право на утримання з боку батьків до досягнення нею повноліття. Також, законом передбачені випадки, коли право па утримання дитини зберігається й після досягнення нею 18 років, а саме якщо дочка чи син, які не досягли 23 років, продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги (за умови, що батьки мають можливість надавати таку матеріальну допомогу). А відповідач ОСОБА_2 має таку можливість. Крім того відповідач не заперечував проти навчання доньки у ВУЗІ та обіцяв доньці допомагати сплачувати навчання. Так як відповідач є працездатна особа і має стабільний заробіток та наявність додаткових доходів, а тому може надавати матеріальну допомогу та є батьком двох дітей. Одна із яких молодша дочка ОСОБА_6 має затримку психічного розвитку та інклюзивну форму навчання. Таким чином, певною особливою обставиною у житті їхньої дитини ОСОБА_5 є вступ до вищого навчального закладу - Вінницького торгівельно- економічного інституту Державного торгівельно-економічного університету на денну форму і навчання за спеціальністю - Психологія. Зазначає, що так як аліменти відповідача ОСОБА_2 на двох доньок у розмірі 2 833, 00 грн не покривають вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, а відповідач не бере участі у додаткових витратах, отже вона змушена сама оплачувати навчання доньки ОСОБА_5 . Тому вона вважає, що її позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача на її користь половину витрачених нею та майбутніх витрат на навчання ОСОБА_5 підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо лікування доньки ОСОБА_5 вказує, що вони на даний час є внутрішньо переміщені особі. Додатковими витратами на дитину є періодичні витрати на лікування дитини, систематичні витрати, понесені у зв`язку з каліцтвом, вродженими вадами, інвалідністю дитини. На підтвердження понесених періодичних витрат на лікування дитини нею були долучені до позовної заяви акти про надані медичні послуги, рахунки, квитанції та фіскальні чеки про оплату медичних послуг та придбаних ліків згідно з рекомендаціями лікарів, але це не є придбанням медикаментів першої необхідності. Отже хвороба дитини, як особлива обставина, потребує додаткових витрат. Всі ці обставини свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування, але відповідач участі у лікуванні доньки ОСОБА_5 - не брав. Тому вона вважає, що її позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача на її користь половину витрачених мною коштів на лікування ОСОБА_5 в сумі 2585 гривень - підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на навчання англійської мови дитини ОСОБА_6 , то молодша донька ОСОБА_6 має затримку психічного розвитку потребує спеціального догляду та має інклюзивну форму навчання та дещо відстає від своїх однолітків та потребує певної адаптації. Крім того молодша донька ОСОБА_6 потребує додаткового лікування, так як має вади здоров`я та потребує специфічного догляду. Лікування доньки ОСОБА_6 вона оплачує сама, батько участі не бере. На її неодноразові звернення та прохання до відповідача про надання матеріальної допомоги на утримання їх дітей та придбання ліків для молодшої доньки, він не звертає ніякої уваги та ігнорує. Крім того життям молодшої доньки батько не цікавиться. Відповідач не знає як вона навчається, яке їй потрібно лікування та які ліки вона приймає. На протязі двох років відповідач не хотів бачити молодшу доньку навіть коли вона приїздила до міста Харкова. Про те, що донька має здібності до вивчення англійської мови та хоче вивчати англійську мову відповідач знає так як проживаючи ще разом в шлюбі донька проявляла здібності до вивчення англійської мови. Крім того, у відзиву на позовну заяву відповідач цей факт не заперечував. Отже позовні вимоги, щодо оплата навчання англійської мови ОСОБА_6 , на її думку, підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо матеріального та сімейного стану відповідача зазначає, що заборгованість відповідача по аліментам становить значну суму. Тому ствердження представника відповідача, що у нього заборгованість відсутня є не достовірними та неправдивими.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

01 грудня 2023 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. Повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені недоліки заяви та надано строк десять днів з дня отримання ухвали про усунення недоліків.

13 грудня 2023 року позивач усунула недоліки позовної заяви, надала до суду позовну заяву у новій редакції.

22 грудня 2023 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання на 09 год 00 хв 26 січня 2024 року. Направлено відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов в строк до 19 січня 2024 року, але не менше п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив у строк до 22 січня 2024 року. Запропоновано відповідачу подати до суду в строк до 24 січня 2024 року заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Витребувано у ОСОБА_8 оригінал свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

26 січня 2024 року судове засідання відкладено на 10 год 00 хв 26.02.2024.

09 лютого 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Крячко О.В. подав до суду відзив на позовну заяву.

16 лютого 2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Крячко О.В. подав до суду додаткові докази.

26 лютого 2024 року судове засідання відкладено на 09 год 15 хв 20.03.2024.

26 лютого 2024 року позивач надала до суду відповідь на відзив.

27 лютого 2024 року та 29 лютого 2024 року позивач надала до суду докази по справі.

20 березня 2024 року судове засідання відкладено на 13 год 00 хв 25.04.2024.

У судове засідання позивач ОСОБА_4 не з`явилася, у поданій заяві представник позивача адвокат Кисла Т.І. просить справу розглядати за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Крячко О.В. проти позову заперечували з підстав, вважають його необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

З огляду на Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_9 .

Відповідно до Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_3 , ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_9 .

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20.07.2015 розірвано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05 серпня 2006 року в Солоницівській селищній раді Дергачівського району Харківської області, за актовим записом № 76.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17.03.2017 у справі № 619/308/17 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 31 січня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року (справа № 756/4947/17) зазначено наступне.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року (справа № 756/14483/18).

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню у рахунок відшкодування додаткових витрат, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Щодо вимоги про оплату на навчання.

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що позивач не довела, що вказані витрати як сплачені та майбутні можна вважати додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України.

Верховний Суд у постанові від 26.08.2020 по справі № 336/1488/19 вказав, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки.

Ураховуючи вказані обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимог про оплати на придбання одягу, навчання англійської мови та виготовлення закордонних паспортів.

Позивач не зазначила про наявність особливих обставин в розумінні статті 185 СК України, що викликали б необхідність у придбанні одягу для навчання ОСОБА_5 . До того ж надані чеки ніяк не пов`язані із позивачем або її донькою і не пояснюють, що, ким і для чого було придбано.

Також суд погоджується з доводами представника відповідача, що позивач не довела наявність особливих обставин в розумінні ст. 185 СК України, що були б пов`язані із розвитком здібностей ОСОБА_6 у вивченні англійської мови. Доданий в якості доказу висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 13.07.2022 та договір про надання освітніх послуг № 617 від 01.09.2023 не містять жодної інформації щодо будь-яких здібностей ОСОБА_6 у вивченні англійської мови або рекомендацій щодо необхідності такого навчання для даної дитини.

Крім того, позивач ніяк не обґрунтувала та не довела наявність особливих обставин, пов`язаних із розвитком здібностей дітей, хворобою тощо в розумінні ст. 185 СК України, що викликали б необхідність у виїзді за кордон на відпочинок. З огляду на це, позивач не довела, що витрати на виготовлення закордонних паспортів можна вважати додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України, а тому дана вимога не може бути задоволена.

Щодо вимоги про оплату на лікування.

На підтвердження заявлених вимог позивач надала перелік наданих послуг з ТОВ «Альтамедіка» на суму 760,00 грн, а саме 100,00 грн на ренгенографію з зображенням, 260,00 грн на рентгенографію стопи, 400,00 грн за первинний прийом хірурга-ортопеда.

Також надано рекомендацію ТОВ «Альтамедіка» на фіксатор для гомілково-ступного суглоба та чек на придбання бандажа на гомілкоступне на суму 855,00 грн.

Суд погоджується із тим, що сплачену позивачем суму можна вважати додатковими витратами на дитину.

Зазначені висновки лікаря надані позивачем суду стосуються дитини сторін ОСОБА_5 .

Отже, половина з цієї суми 807,50 грн (400+100+260+855=1615:2=807,50) підлягає стягненню з відповідача.

Суд не вбачає підстав для стягнення сум за послуги стоматолога у розмірі 3300,00 грн та офтальмолога у розмірі 225,00 грн, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що ці втирати пов`язані саме з лікуванням дітей сторін.

Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу статті 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України також гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу.

Так, у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Зв`язок принципів змагальності та рівності акцентовано також у деяких рішеннях Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Салов проти України» (заява №65518/01, п. 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87, п. 63).

У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» (заява №4241/03, п. 50), в аспекті змагальності, наголошується на тому, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд; стаття 6 Конвенції, в той же час, не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами. Аналогічна позиція також міститься у рішенні в справі «Олюджіч проти Хорватії» (Olujic v Croatia), №22330/05, п. 77).

В інших рішеннях цього Суду сформовані такі підходи до розуміння принципу змагальності: згідно зі статтею 19 Конвенції обов`язок Суду полягає у забезпеченні дотримання зобов`язання, що здійснюються Договірними сторонами Конвенції, зокрема, його функція не стосується фактів чи законів, які враховані національним судом, якщо тільки вони не порушили прав та свобод, захищених Конвенцією; Суд не може погодитися принципово та абстрактно з тим, щоб незаконно отримані докази можуть бути допустимими («Schenk v. Switzerland, заява №10862/84, п.п 45-46; «Garcia Ruiz v. Spain», заява №30544/96, п. 28; Spang v. Switzerland, №45228/99, п. 32); Суд повторює, що він не уповноважений замінювати свою оцінку фактичних обставин, зроблену національними судовими органами, проте відповідно до прецедентної практики Суду вимога справедливості судового розгляду включає дослідження способу, у який було отримано та представлено докази; завдання Суду, серед іншого, установити, чи провадження в цілому, включно зі способом отримання і представлення доказів, було справедливим у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції («Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands), заява №14448/88, п. 31).

Застосовуючи зазначені підходи, Верховний Суд у постановах від 4 липня 2018 року у справі №369/1923/15-ц та від 26 вересня 2018 року у справі №346/2946/16-ц виходив також з того, що одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (п.п. 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року); ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін; у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) та п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» (заява №38789/04) наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом; у розумінні «справедливого балансу» кожній стороні повинна надаватися розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справі «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява №17748/91 п. 38).

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Так як позивач звільнена від сплати судового збору за позовом про стягнення додаткових витрат, то суд пропорційно до задоволеної вимоги стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Так як суд задовольняє позов частково, то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 14,17 (807,50/68903,00=0,0117; 1211,20х0,0117=14,17) грн.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представник відповідача у відзиві вказав, що докази понесених судових витрат, а саме поштових витрат та витрат на професійну правничу допомогу, будуть подані до суду в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

У зв`язку з викладеним, судом не вирішується питання розподілу вказаних судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 807,50 грн додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 14,17 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 30 квітня 2024 року.

Суддя Є. А. Болибок