П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року місто Київ

справа №756/9629/21

провадження№22-ц/824/3633/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанська Н.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Басараб Наталією Володимирівною,

на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2023 року, постановлену у складі судді Волчко А.Я., -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Басараб Н.В. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Аракелян О.І., Двадцять перша Київська міська нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, встановлення факту придбання нерухомого майна внаслідок спільної праці, визнання об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Аракелян О.І., Двадцять перша Київська міська нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Басараб Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 ; на квартиру АДРЕСА_2 ; на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований по АДРЕСА_3 ; земельну ділянку загальною площею 0,0901 га :01:018:5043 за адресою АДРЕСА_3 ; земельну ділянку загальною площею 0,0375 га :01:018:5042 за адресою АДРЕСА_4 .

Вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала є такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області з 2021 року перебуває цивільна справа №756/9629/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, встановлення факту придбання нерухомого майна внаслідок спільної праці , визнання об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на спадкове майно.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на спадкове майно.

Позивач звернувся до суду з позовом з тих підстав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, ОСОБА_3 .

Після смерті матері відкрилась спадщина, яку прийняв син ОСОБА_1 , якому на частину спадкового майна 29 квітня 2021 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

ОСОБА_3 на день смерті в шлюбі не перебувала, проте з 1970 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

1 лютого 2021 року ОСОБА_4 , після смерті якого також відкрилась спадщина, і яку прийняв ОСОБА_2 та на яку в разі наявності заповіту претендує ОСОБА_1 ..

З 1970 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю, не перебуваючи між собою у шлюбі, по АДРЕСА_5 .

Приблизно з 1994 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , маючи спільний бюджет, ведучи спільне господарство, за кошти отримані внаслідок спільної праці придбали дві квартири АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 3102763,87 грн., АДРЕСА_2 , ринковою вартістю 1617165,07 грн., які зареєстровані на титульного власника ОСОБА_4 в БТІ м. Києва.

Згодом придбали земельну ділянку загальною площею 0,0901 га кадастровий номер :01:018:5043 за адресою АДРЕСА_3 , ринковою вартістю 831621,17 грн. , земельну ділянку загальною площею 0,0375 га кадастровий номер :01:018:5042 за адресою АДРЕСА_3 ринковою вартістю 2718217,89 гри, та у 2000-х роках почали будівництво житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_3 , ринковою вартістю 5799126,86 грн., який у 2004 році ввели в експлуатацію та 26 грудня 2004 року зареєстрували на титульного власника ОСОБА_4 ..

За період спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали автомобіль Toyota Camry, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ринковою вартістю 188783,81 гри, та мали спільні грошові заощадження в банківських установах.

25 січня 2023 року позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що незважаючи на приписи Закону України «Про нотаріат» і Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року, щодо зупинення вчинення нотаріальних дій до вирішення справи судом, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Аракелян О.І. 10 січня 2023 року вчинила дії з видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 на частину корпоративних прав ТОВ «Пальміра-Київ», ТОВ «Укрвіміс», а 12 січня 2023 року видала свідоцтва про право на спадщину на автомобіль Toyota Camry, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та грошові кошти, чим порушила права позивача.

У зв`язку із діями відповідача та приватного нотаріуса з видачі свідоцтв на частішу спірного спадкового майна, у разі задоволення позову, існує ризик того, що виконання такого судового рішення буде значно утруднено або взагалі неможливе, що унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, оскільки ОСОБА_2 вже здійснив державну реєстрацію зміни власника ТОВ «Укрвіміс», ТОВ» Пальміра-Київ» і призначив себе директором, здійснив реєстрацію права власності на автомобіль за собою.

Зважаючи на неправомірність дій з боку відповідача ОСОБА_2 , який під час розгляду спору звернувся до нотаріуса, а остання незаконно видала свідоцтва про право на спадщину на частку корпоративних прав, автомобіль та грошові кошти, то є всі підстави вважати, що відповідач буде діяти недобросовісно та може вчиняти дії, спрямовані на відчуження часток, зміну форми власності, зміну розміру статутного капіталу, тощо, що в свою чергу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі.

Без вжиття відповідних заходів забезпечення позову, рішення суду у даній справі (у разі задоволення позову) не сприятиме відновленню порушеного права власності позивача, що в подальшому призведе до порушення права позивача на належне та своєчасне виконання судового рішення про стягнення заборгованості на його користь.

Учасники справи своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Басараб Н.В. підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Коротя Р.О. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання не з`явилися приватний нотаріус КМНО Аракелян О.І. та представник Двадцять першої Київської міської нотаріальної контори, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.97,98) та звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду від 19 січня 2024 року (а.с.96), про причини своєї неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не доведено, що невжиття заходів, які просить вжити позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій, без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин, не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Колегія суддів погоджуються з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2019 року у справі № 824/239/2018).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 569/2011/18 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, колегія суддів зазначає, що будь-яке забезпечення позову в справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 зазначила про те, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Басараб Н.В. обґрунтовувала вимоги необхідністю фактично не допустити відчуження спадкового майна, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 отримав свідоцтва про право на спадщину на частки в статутному капіталі юридичних осіб та на автомобіль,відповідно має можливість цим майном розпоряджатися, що не виключає можливості отримати свідоцтва і на інше майно, щодо якого існує спір.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Самі по собі вимоги про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна, встановлення факту придбання нерухомого майна внаслідок спільної праці, визнання майна об`єктом спільного сумісної власності, вирішення яких, перш за все, залежить від встановлення юридичних фактів (встановлення факту проживання однією сім`єю), не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на все нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований по АДРЕСА_3 ; земельну ділянку загальною площею 0,0901 га :01:018:5043 за адресою АДРЕСА_3 ; земельну ділянку загальною площею 0,0375 га :01:018:5042 за адресою АДРЕСА_4 ).

За таких обставин, зважаючи на те, що обраний представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Басараб Н.В. спосіб забезпечення позову (накладення арешту на майно) не є співмірним з заявленими позовними вимогами, колегія суддів погоджується з ухвалою суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є попередження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Майно, на яке просить накласти арешт представник позивача зареєстроване за померлим спадкодавцем ОСОБА_4 , а відтак таке майно не може бути відчужено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Басараб Н.В. про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зі змісту заяви та матеріалів справи не вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у цій справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 371, 367, 374, 375, 381-384, 390, 435 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Басараб Наталією Володимирівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова складена 18 березня 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус