Справа №461/6900/22
Провадження №2/461/54/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кротової О.Б.,

секретар судового засідання Ігнат Т.І.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

20.12.2022 позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до відповідача Акціонерного товариства «Ідея Банк», в якому просить визнати недійсним з моменту підписання кредитний договір №А03.00611.009459835 від 15.02.2022, підписаний між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Ідея Банк».

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.02.2022 між позивачем та АТ «Ідея Банк» було підписано кредитний договір №А03.00611.009459835. Зазначений договір підписаний сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. Згідно умов кредитного договору позивачу повинні були бути надані кредитні кошти у розмірі 120000 гривень зі сплатою 15.00% річних за користування кредитними коштами. Вважає, що вказаний кредитний договір є недійсним з огляду на наступне. Пунктом 1.6 договору банк встановив умову, за якої для повернення суми кредиту використовується транзитний рахунок № НОМЕР_1 . Пунктом 1.10 вказано, що кредит надається шляхом зарахування коштів на рахунок позичальника № НОМЕР_2 . Але вказані вище рахунки позичальнику не відкривалися, про що свідчить відсутність укладання договорів про відкриття вище вказаних рахунків. На підставі Банківської ліцензії та письмового Дозволу НБУ на здійснення валютних операцій банк має право видавати кредит готівковою національною валютою тільки з поточного рахунку клієнта (балансові рахунки 26..., «кошти клієнтів банку», згідно з «Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України», затвердженого постановою Правління НБУ від 17.06.2004 №280, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.07.2004 за №918/9517), тобто з банківського поточного рахунку, відкритого клієнту в банку відповідно до положень глави 72 ЦК України. Іншими словами, єдиним можливим і законним шляхом видачі фізичній особі-резиденту кредиту в готівковій національній валюті є: 1) відкриття клієнту поточного рахунку в банку, що надає кредит (рахунок 2620, «рахунки клієнта», згідно «Плану рахунків бухгалтерського обліку в банках України», Постанов Правління НБУ №280); 2) перерахування на поточний рахунок клієнта (рахунок 2620, згідно «Плану рахунків бухгалтерського обліку в банках України») суми безготівкового кредиту у валюті кредиту (у даному випадку - в гривні) з рахунку банку; 3) видача готівки в гривні клієнту на руки способом, передбаченим «Інструкцією про касові операції в банках України», затвердженою Постановою Правління НБУ №174, тобто - за заявою про видачу готівки з поточного рахунку клієнта в рамках касового обслуговування поточного рахунку, відкритого клієнту у банку на підставі договору банківського рахунку, як це передбачено главою 72 ЦК України. Таким чином, з врахуванням положень Генеральної ліцензії (письмового Дозволу НБУ з Додатком на право здійснення операцій з іноземною та національною валютою) та положень правил ведення касових операцій і, відповідно, правил відображення таких операцій в бухгалтерському обліку в банках України, встановленому законом, видача та погашення кредиту в готівковій національній валюті можливо виключно з використанням поточного рахунку клієнта, відкритого йому в установі банку на підставі договору банківського рахунку відповідно до положень глави 72 ЦК України. Разом з тим, пунктом 1.6 оскаржуваного договору передбачено, що повернення суми кредиту позичальник зобов`язаний проводити шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 , що взагалі суперечить діючому законодавству України. Договору на обслуговування рахунку №200946156 між банком та позичальником не укладалося, вказаний рахунок, - не є рахунком клієнта. Відтак банк не мав права на використання аналітичних внутрішньобанківських рахунків для надання на приймання від фізичних осіб готівки національної валюти на рахунки, відмінні від поточного, оскільки це є грубим порушенням Генеральної ліцензії банку, Інструкції про касові операції в банках України та Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України. Вважає, що недійсність пункту щодо видачі та погашення кредиту за кредитним договором тягне за собою недійсність кредитного договору в цілому, оскільки без шляхів видачі та погашення кредиту - кредитний договір неможливо виконувати. Окрім цього, зазначає, що вказаний кредитний договір позивачем було підписано під впливом обману з боку банку, а окрім того, сторонами не узгоджено всіх істотних умов договору, оскільки узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом не відповідають фактично встановленим у договорі розмірам. Перед укладанням договору банк навмисно ввів позивача в оману через свідомо не надану інформацію, яку повинен був надати перед укладанням правочинів для всебічного і повного ознайомлення з умовами кредитування, ціною, способами розрахунку, перевагами та недоліками існуючих на час укладання договору схем кредитування та інше. Так, 12.12.2022 позивач був змушений звернутися з листом-замовленням до незалежного аудитора, яким проведено аудиторський висновок та розраховано реальну процентну ставку. Відповідно до висновку аудитора від 12.12.2022 реальна процентна ставка складає 22,505% у гривні, у той час як у п.1.3 та п.1.7 договору зазначено процент у розмірі 15,00% річних. Відповідно, позивач під час укладення договору не могла знати ні реальну процентну ставку, ні абсолютне значення подорожчання кредиту. Таким чином, волевиявлення учасників спірного кредитного договору не відповідає реальній їх волі. Фактично, як вбачається із доданих до позову документів, позивач отримав кредит під відсоткову ставку у розмірі 15,00% річних, а реальна ставка складає 22,505% у гривні, що є значно більшою, аніж сторони узгодили. Таким чином, банк під час укладання кредитного договору, приховав від позивача повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та реальної відсоткової ставки за цим кредитним договором чим ввів в оману позивача. Враховуючи ту обставину, що сам кредитний договір розроблявся відповідачем, а тому відповідальність, щодо його змісту договору покладається повністю на відповідача, та що всі вказані розбіжності у розрахунках здійснені виключно на користь відповідача, можна прийти до переконання, що підписання оскаржуваного кредитного договору позивачем було здійснено під впливом обману з боку відповідача.

Ухвалою від 21.12.2022 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

24.01.2023 від представника відповідача Акціонерного товариства «Ідея Банк» - Трофімової Л.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, вважає їх безпідставними, виходячи з наступного. Пунктом 1 договору передбачено, що банк відкриває клієнту банківський рахунок та надає клієнту кредит. Відповідно до п.1.10 банк надає кредит на рахунок НОМЕР_3 . Тобто твердження позивача про те, що їй такий рахунок не відкривався не відповідає дійсності, оскільки з цього рахунку вона фактично і отримала кошти в сумі 120000 грн. (сума коштів в розмірі 6000,00 грн. зарахована на страховий платіж, згідно п.1.10 договору). Те що в кредитному договорі вказано в п.1.6 номер транзитного рахунку банку не може служити підставою для визнання кредитного договору недійсним. Кошти, перераховані позивачем на транзитний рахунок банку в подальшому перераховуються на погашення заборгованості за кредитом. Просить врахувати, що Постанови правління НБУ, якими затверджені Плани рахунків вказані в позовній заяві втратили чинність. Також зазначила, що твердження позивача про те, що банк приховав реальну сукупну вартість кредиту, теж не відповідає дійсності, адже позивачем було підписано Паспорт споживчого кредиту, де вказано і орієнтована вартість кредиту - 402253,88 грн., і реальна річна ставка - 85,13298035. Ці складові також вказані і в додатку №1, що є невід`ємною частиною договору. До того ж позивач, як позичальник, мала можливість протягом 14 днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від даного договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів, однак жодних дій щодо відмови від договору не вчинила, що свідчить про те, що вона погодилась з усіма істотними умовами договору.

Ухвалою суду від 20.02.2023 клопотання позивача ОСОБА_2 задоволено, призначено у вказаній цивільній справі незалежну судово-бухгалтерську експертизу розрахунків за Договором про надання кредиту №А03.00611.009459835, на вирішення експертів поставлено запитання, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

11.03.2024 від Київської незалежної судово-експертної установи (КНСЕУ) повернулись матеріали цивільної справи №461/6900/22 з висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 12.02.2024 №3459.

Ухвалою суду від 11.03.2024 провадження у справі відновлено, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 03.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.

Представник відповідача АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явилася, у поданому 24.01.2023 відзиві просить розглядати справу у її відсутності.

Представник позивача Білан В.І. (в режимі відеоконференції) в судовому засіданні позовну заяву підтримав, з підстав у такій наведених. Просив врахувати висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №3459 від 12.02.2024 у вказаній цивільній справі. Зокрема, просив врахувати, що вказаним висновком встановлено, що розмір платежів по процентам, визначений в графіку щомісячних платежів до договору кредиту та страхування №А03.00611.009459835 від 15.02.2022 в повній мірі не узгоджується з розміром відсоткової ставки 15%, визначені в п.1.3 вказаного договору.

Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 15.02.2022 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту та страхування №А03.00611.009459835, за умовами якого банк відкриває клієнту банківський рахунок та надає клієнту кредит, а клієнт отримує його на наступних умовах: тип кредиту І-Кредит 3К, сума кредиту 126000 грн., процентна ставка та тип % річних 15 (змінювана), строк кредиту, місяців 60, договори супровідних послуг - №А03.00611.009459835.

Відповідно до п.1.6 вказаного договору строк дії договору та дата повернення кредиту до 15.02.2027.

Пунктами 1.7 договору встановлено, що на період прострочення платежу за договором діє процентна ставка 15, яка нараховується на прострочену суму кредиту.

Пунктом 1.11 вказаного договору визначено, що змінювана процентна ставка згідно п.1.3 договору визначається як змінна частина ставки збільшена на маржу банку в розмірі 5,5%. Станом на день укладення договору встановлена кредитодавцем змінна частина ставки становить 9,5%, що разом з маржею банку (5,5%) складає змінювану процентну ставку вказану в п.1.3 договору. Максимальний розмір змінюваної процентної ставки може бути змінений, але не може становити більше 99% річних.

Відповідно до п.3.4 кредитного договору, нанесенням власноручного підпису під цим договором, позичальник погоджується з тим, що ДКБОФО та тарифи, які є невід`ємною частиною ДКБОФО, графік щомісячних платежів (додаток №1 до договору) є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконувати їх умови.

Згідно п.3.25 кредитного договору, сторони дійшли згоди про те, що в додатку №1, що є невід`ємною частиною договору, зрозуміло та доступно викладено: а) детальний розпис складових орієнтовної загальної вартості кредиту та орієнтованої реальної річної відсоткової ставки; б) графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування; в) сум комісійної винагороди та інших платежів за договором.

Разом з кредитним договором, ОСОБА_2 підписано паспорт споживчого кредиту №А03.00611.009459835 від 15.02.2022, в якому сторони в п.3 узгодили основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: тип кредиту - споживчий кредит; мета отримання кредиту - споживчі цілі; сума/ліміт кредиту - 126 000 грн.; спосіб та строк надання кредиту - безготівковий; строк кредитування - 60 місяців; в п.4 сторони узгодили інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, зокрема: процентна ставка - 15; тип процентної ставки змінювана; загальні витрати за кредитом - 276253,88 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 402253,88 грн.; реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 85.13298035.

В додатку №1 до договору №А03.00611.009459835 сторони узгодили графік щомісячних платежів.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №3459 від 12.02.2024 у цивільній справі №461/6900/22, отримано наступні висновки. В результаті проведених розрахунків, при розрахунку виходячи з фактичної кількості днів у році 365 або 366, встановлена загальна вартість кредиту для споживача та реальна річна процентна ставка складає: реальна річна процентна ставка на момент укладення кредитного договору 85,09%; загальна вартість кредиту для споживача на момент укладення кредитного договору 402254,58 грн. Також в результаті проведених розрахунків, при розрахунку виходячи з фактичної кількості днів у році 360, встановлена загальна вартість кредиту для споживача та реальна річна процентна ставка складає: реальна річна процентна ставка на момент укладення кредитного договору 85,16%; загальна вартість кредиту для споживача на момент укладення кредитного договору 403737,73 грн. Розмір щомісячних платежів по процентам, визначений в додатку №1 «Графік щомісячних платежів» до договору кредиту та страхування №А03.00611.009459835 від 15.02.2022 та в паспорті споживчого кредиту №А03.00611.009459835 від 15.02.2022, при розрахунку за методами, що передбачають врахування фактичної кількості днів у розрахунковому періоді факт/факт та факт/360 в повній мірі не узгоджується з розміром відсоткової ставки 15%, визначеним в п.1.3 договору кредиту та страхування №А03.00611.009459835 від 15.02.2022. Рахунок №2209, зазначений в питанні №3, поставленому на вирішення експертизи, відсутній в Плані рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджених Постановою Правління НБУ «Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку» №89 від 11.09.2017. У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи первинних документів щодо погашення позичальником кредитної заборгованості за договором кредиту та страхування №А03.00611.009459835 від 15.02.2022 шляхом внесення готівкових коштів в національній валюті через касу банку, а саме відсутні заяви на переказ готівки та інші документи, визначені для оформлення операцій з прийняття готівки в національній валюті Постановою Правління НБУ №103 від 25.09.2018 «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні», та відсутністю інформації щодо готівкових платежів позичальника у виписках банку по рахунку № НОМЕР_4 , в межах наявних матеріалів не видається за можливе документально підтвердити (або спростувати) операції внесення готівки позичальником на облікові рахунки (в тому числі рахунок № НОМЕР_5 ), для погашення заборгованості за договором кредиту та страхування №А03.00611.009459835 від 15.02.2022.

Згідно з ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Оскільки, позивачу, як фізичній особі, було надано кредит на споживчі цілі, тобто позивач є споживачем фінансової послуги, а тому при розгляді даних правовідносин необхідно застосовувати положення Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче користування» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору), у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору), недійсними є правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики.

Нечесна підприємницька практика включає наступне: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до 2.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Таким чином, обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Позивачем не надано суду жодних доказів умисного введення відповідачем її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину та доказів самого факту обману.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір №А03.00611.009459835 від 15.02.2022 був підписаний сторонами, які досягли згоди з приводу з усіх істотних умов договору: мети, суми та строків кредиту, умов та порядку його видачі та погашення, видів забезпечення зобов`язань позичальника, процентних ставок, порядку оплати за кредит, порядку зміни та припинення дії договору, відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання договору. Спірний договір було укладено у письмовій формі сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Водночас, при укладанні кредитного договору позичальник ОСОБА_2 була обізнана про вищезазначені договірні умови і свідомо погодилася з ними, про що свідчить підпис на договорі без будь-яких зауважень чи застережень щодо його умов.

Згідно п.3.7 договору кредиту та страхування №А03.00611.009459835 від 15.02.2022, ОСОБА_2 підтвердила і засвідчила, що до укладення цього договору банком надано для порівняння різні пропозиції щодо кредитування за спеціальною формою у вигляді паспорта споживчого кредиту, та що ознайомилася з інформацію необхідною для отримання споживчого кредиту, з наявними та можливими видами кредитування у банку, для прийняття усвідомленого рішення, а також самостійно обрала страхову компанію.

Позивач як під час укладення кредитного договору, так і в подальшому жодних заперечень щодо його умов не заявляла, незгоду з окремими пунктами кредитного договору не висловлювала.

Крім того, позивач не була позбавлена можливості відповідно до п.1.12 спірного кредитного договору, що узгоджується з положеннями статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк вона від договору не відмовлялася, жодних заперечень щодо його змісту не висловлювала, що свідчить про її згоду з умовами укладеного договору.

Щодо покликань представника позивача як на підставу визнання кредитного договору недійсним на невідповідність вимогам законодавства п.1.6 та 1.10 такого кредитного договору щодо порядку надання та повернення кредиту, суд зазначає наступне.

План рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджений Постановою Правління Національного банку України №280 від 17.06.2004, Інструкція про ведення касових операцій банками в Україні, затверджена Постановою Правління Національного банку України №174 від 01.06.2011, Інструкція про касові операції в банках України, затверджена Постановою Правління Національного банку України №337 від 14.08.2003, на які покликається позивач ОСОБА_2 у позовній заяві, на момент укладення договору кредиту та страхування №А03.00611.009459835 від 15.02.2022 втратили чинність.

Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 11.09.2017 №89 (в редакції, що діяла на момент видачі кредиту позичальнику) передбачено, що за рахунками Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України відображаються операції, що визначені законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України, відповідно до їх економічної суті.

План рахунків складається з дев`яти класів, в тому числі «клас 2. Операції з клієнтами» (пункт 9 Інструкції).

Згідно п.1.10 кредитного договору, банк надає кредит позичальнику для власних потреб, шляхом переказу коштів в розмірі 120000 грн. на рахунок НОМЕР_3 позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», МФО 336310, та клієнт доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 6000 грн. згідно з умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього договору.

Відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, встановлено, що до класу 2 відноситься рахунок 2620 «Кошти на вимогу фізичних осіб».

Відповідно до п.1.6 оспорюваного кредитного договору, повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок НОМЕР_6 , відкритий у банку відповідно до порядку повернення кредиту, згідно додатку №1 до договору.

Згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, до класу 2 відноситься рахунок 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку».

З меморіального ордеру №6107185 від 15.02.2022, вбачається, що рахунок 2909 був відкритий для видачі кредиту згідно кредитного договору №А03.00611.009459835 від 15.02.2022 ОСОБА_2

З рахунку НОМЕР_6 кошти в сумі 120000 грн. перераховані на рахунок НОМЕР_3 , що підтверджується меморіальним ордером №6107191 від 15.02.2022.

Відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, транзитні рахунки - рахунки, що використовують для обліку платежів на час до перерахування їх за призначенням згідно з нормативно-правовими актами Національного банку України з питань бухгалтерського обліку або договорами.

Те, що в кредитному договорі в п.1.6 вказано номер транзитного рахунку банку, не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, адже кошти, перераховані банком на транзитний рахунок банку в подальшому перераховуються на погашення заборгованості за кредитом.

Щодо покликань представника позивача на те, що банк приховав реальну відсоткову ставку та загальну вартість кредиту, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №3459 від 12.02.2024 у цивільній справі №461/6900/22, в результаті проведених розрахунків, при розрахунку виходячи з фактичної кількості днів у році 365 або 366, встановлена загальна вартість кредиту для споживача та реальна річна процентна ставка складає: реальна річна процентна ставка на момент укладення кредитного договору 85,09%; загальна вартість кредиту для споживача на момент укладення кредитного договору 402254,58 грн. Також в результаті проведених розрахунків, при розрахунку виходячи з фактичної кількості днів у році 360, встановлена загальна вартість кредиту для споживача та реальна річна процентна ставка складає: реальна річна процентна ставка на момент укладення кредитного договору 85,16%; загальна вартість кредиту для споживача на момент укладення кредитного договору 403737,73 грн.

Разом з тим, ОСОБА_2 було підписано паспорт споживчого кредиту №А03.00611.009459835 від 15.02.2022, в якому сторони в п.3 узгодили основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зокрема: орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі): 402253,88 грн.; реальна річна процентна ставка, відсотків річних: 85.13298035.

Окрім цього, у вказаному паспорті споживчого кредиту містяться застереження, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

З приводу доводів представника позивача щодо того, що розмір щомісячних платежів по процентам, визначений в додатку №1 «Графік щомісячних платежів» до договору кредиту та страхування №А03.00611.009459835 від 15.02.2022 та в паспорті споживчого кредиту №А03.00611.009459835 від 15.02.2022, при розрахунку за методами, що передбачають врахування фактичної кількості днів у розрахунковому періоді факт/факт та факт/360 в повній мірі не узгоджується з розміром відсоткової ставки 15%, визначеним в п.1.3 договору кредиту та страхування №А03.00611.009459835 від 15.02.2022, що встановлено висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №3459 від 12.02.2024 у цивільній справі №461/6900/22, то суд звертає увагу, що не зазначення у кредитному договорі реальної процентної ставки не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Такі обставини враховуються при перевірці правильності розрахунку кредитної заборгованості та на дійсність правочину не впливають.

До такого висновку прийшов Верховний суд у постанові від 30.06.2023 у справі №185/8140/15-ц (провадження № 61-1151св23).

Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №3459 від 12.02.2024 у цивільній справі №461/6900/22, на який посилається представник позивача, не спростовує дійсності кредитного договору, оскільки не спростовує обізнаність та погодження ОСОБА_2 з усіма умовами надання кредиту банком, у тому числі, і з сукупною вартістю кредиту у вигляді реальної відсоткової ставки за кредитним договором та сукупної вартості кредиту у вигляді абсолютного здороження кредиту, а може бути підставою лише для правильного обрахування суми боргу позичальника перед банком, в разі встановлення судом обставин, що свідчать про помилковість наведених банком розрахунків заборгованості.

Таким чином, судом встановлено, що спірний кредитний договір №А03.00611.009459835 від 15.02.2022 вчинений у формі, встановленій законом, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови, при цьому правові підстави для визнання недійсним спірного кредитного договору відсутні.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі з підстав недоведеності та необґрунтованості.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору, а у задоволенні її позову відмовлено, судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.15, 16, 81, 82, 141, 258, 259, 263 -265, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

в задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 26.04.2024.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 , номер телефону: НОМЕР_8 ;

відповідач: Акціонерне товариство «Ідея Банк», , 79008, м. Львів, вул. Валова, буд.11.

Суддя О.Б. Кротова