Єдиний унікальний номер судової справи: 488/4551/21
Номер провадження 22-ц/812/564/24 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участю: представника позивача - Змієвської Т.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді - Чернявської Я.А., в приміщенні того ж суду о 13 год 15 хв по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі - ТОВ «Вердикт Капітал»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (надалі - ТОВ «Дебт Форс») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал», правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 10 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (надалі - ТОВ «Інфінанс») та ОСОБА_1 був укладений договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № , відповідно до якого позичальнику було надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн, в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики № від 10 вересня 2019 року, що акцептована відповідачем 10 вересня 2019 року шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3 ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Пропозиція (Оферта) на отримання 6 траншу згідно Заявки - анкети № від 12 грудня 2019 року в рамках Договору про надання позики № від 10 вересня 2019 року підписано ОСОБА_1 12 грудня 2019 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою смс - повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Перерахування грошових коштів на карту позичальника було здійснено за допомогою компанії ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 14/07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за Договорами позики, у тому числі за Договором позики № від 10 вересня 2019 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 , а відтак ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до ОСОБА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 11 листопада 2021 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 72 180, 56 грн, з яких: 6 030 грн - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 59 677, 06 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 6 473,50 грн - заборгованість за нарахованими відсотками згідно Договору кредиту.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану вище заборгованість за договором про надання позики у розмірі 72 180, 56 грн.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2023 року ТОВ «Дебт Форс» залучено до участі у справі як правонаступника позивача ТОВ «Вердикт Капітал».

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 - адвокат Жупинський М.А. просив у задоволенні позову відмовити. При цьому, зазначав, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, оскільки позивачем не надано суду доказів отримання нею кредиту, в тому числі в розмірі, зазначеному в позовній заяві. Лист від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не є доказом перерахування грошових коштів ТОВ «Інфінанс» на її рахунок, оскільки не містить жодних відомостей про номер рахунку та персональні дані отримувача платежу. Крім того, доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості просто фіксує суму боргу за тілом кредиту та суму боргу за процентами, без розрахунку заборгованості за конкретний період кредитування з використання процентної ставки та кількості днів користування кредитом. Крім того, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 9000 грн на думку представника відповідачки також є такими, що не підлягають задоволенню.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2023 року, в якому ухвалою того ж суду від 20 грудня 2023 року виправлено описку, позов ТОВ «Вердикт Капітал», правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс» до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал», правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс» заборгованість за договором надання позики № від 10 вересня 2019 року у загальному розмірі 9 195,75 грн., з яких: 6030,00 грн. - борг за кредитом (тілом кредиту); 3 165,75 грн. - нараховані відсотки. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 289,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 146,59 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що факт отримання кредитних коштів у названому розмірі відповідачкою не заперечений, доказів протилежного суду не надано. Підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді обов`язок нарахування відсотків поза межами строку користування кредитом відсутні, а відтак враховуючи строк кредитування та суму наданого кредиту розмір процентів, який підлягає стягненню за період з 12 грудня 2019 року до 12 січня 2020 року (30 календарних днів) становить 3 165,75 грн. Судові витрати вирішені з урахуванням пропорційності задоволених вимог.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Дебт Форс» посилаючись на те, що рішення суду не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, просила рішення суду скасувати частково та ухвалити в частині стягнення нарахованих процентів у сумі 62 984,81 грн нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі. Крім того, ухвалити нове рішення в частині судових витрат та стягнути витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо стягнення процентів у сумі 3 165, 75 грн є помилковими і такими що не відповідають обставинам справи. Судом залишено поза увагою ту обставину, що у Договорі про надання позики міститься застереження щодо ознайомлення позичальниці в повному обсязі з Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», розміщене на веб - сайті Товариства. Таким чином, сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитором нараховуються відсотки за користування кредитом на весь період фактичного користування, в тому числі і у випадку прострочення виконання грошового зобовязання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Жупинський М.А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що позивачем не надано суду доказів, що саме ці Правила надання грошових коштів у позику, були розміщені на сайті позивача та надані для ознайомлення ОСОБА_1 при укладанні договору надання позики, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № від 10 вересня 2019 року. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості просто фіксує суму боргу за тілом кредиту та суму боргу за процентами, без розрахунку заборгованості за конкретний період кредитування з використання процентної ставки та кількості днів користування кредитом. Нарахування процентів за користування грошовими коштами на підставі ст. 1048 ЦК України після сплину строку кредитування є незаконним, що узгоджується з висновками Верховного Суду. Крім того, просив стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу за подання до Миколаївського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 4000 грн.

У судове засідання, відповідачка та її представник не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

У справі, що розглядається предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням кредитного договору, однією із форм якого є онлайн кредит, тобто позика оформлена через мережу Інтернет.

Правовідносини даного правочину регулюються ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію», нормативними актами Національного Банку України та Національної комісії з державного регулювання ринку фінансових послуг.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що 12 грудня 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № (далі по тексту - Договір позики), за умовами якого кредитодавець ТОВ «Інфінанс» надав позичальниці ОСОБА_1 фінансову послугу: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб згідно з умовами договору, а також Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МоnеуВООМ» (т. 1 а.с. 8-14).

Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн, в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.

Строк та умови користування кожним траншем визначаються Сторонами відповідно до умов Договору.

Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 10 вересня 2019 року, що акцептована відповідачкою 12 грудня 2019 року шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 та 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України).

Згідно з п. 1.2 кредитного договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.

За змістом п. 1.10.2 та п.1.14 максимальна річна процентна ставка становить 447,125 %.

Пропозиція (Оферта) на отримання 6 траншу згідно заявки-анкети № від 12 грудня 2019 року в рамках договору про надання позики № від 10 вересня 2019 року підписана ОСОБА_1 12 грудня 2019 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений Позичальницею в особистому кабінеті на сайті кредитодавця (т. 1 а.с. 15-17).

Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання 6 траншу договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору (т. а.с. 17).

З узгоджених сторонами у належній формі конкретних умов кредитування наданого ТОВ «Інфінанс» ОСОБА_1 6-го траншу кредиту згідно заявки-анкети № від 12 грудня 2019 року в рамках договору про надання позики № від 10 вересня 2019 року, сторони домовились що розмір кредиту (траншу) - 6 030 грн.; строк користування кредитом - 30 днів річна процентна ставка за кредитом (траншем) - 447, 125 % (1,75% за 1 день користування кредитом).

У справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

ТОВ «Інфінанс» свої обов`язки за кредитним договором виконав належним чином, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в обсязі та на умовах, передбачених укладеним ними кредитним договором, що підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 12 грудня 2019 року сервісом онлайн платежів www.iPay.ua про зарахування коштів в розмірі 6030 грн. на карту НОМЕР_1 (т. 1 а.с.24)

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані докази у своїй сукупності доводять факт перерахунку грошових коштів відповідачці.

14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т.ч. за договором позики № від 10 вересня 2019 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 (т. 1а.с. 25-28).

09 лютого 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампіс Фінанс» укладено договір про відступлення (купівля-продаж) права вимоги № 02-02/23, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Кампіс Фінанс» права грошової вимоги до боржників, що перейшли до ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі укладеного з ТОВ «Інфінанс» Договору факторингу № 14-07/21 від 14 липня 2021 року (т.1 а.с. 86-102).

12 травня 2023 року ТОВ «Кампіс Фінанс» уклало з ТОВ «Дебт Форс» договір № 12-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого відступило на користь ТОВ «Дебт Форс» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т.ч. за договором позики № від 10 вересня 2019 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 (т.1 а.с. 104-112).

Наведе свідчить про те, що суд першої інстанції вірно вважав, що ТОВ «Дебт Форс» має право грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № від 10 вересня 2019 року, укладеним між відповідачкою та ТОВ «Інфінанс». Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає приписам п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 513, 514 ЦК України.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 11 листопада 2021 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 72 180,56 грн 19 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6030 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 66 150,56 грн. (т.1 а.с. 18-23).

Визначаючи суму заборгованості за процентами, суд першої інстанції правильно застосував правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок було підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.

Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування за 6 траншем кредиту - 30 днів, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, є безпідставними.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором надання позики № від 10 вересня 2019 року у загальному розмірі 9 195,75N грн., з яких: 6030,00 грн. - борг за кредитом (тілом кредиту) та 3 165,75 грн. - нараховані відсотки.

Доводи апеляційної скарги про те, що у Договорі про надання позики міститься застереження щодо ознайомлення позичальниці в повному обсязі з Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», розміщене на веб - сайті Товариства не заслуговують на увагу, оскільки доказів на підтвердження, що самі ці Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту розуміла відповідачка та ознайомилася та погодилася з ними, укладаючи кредитні договори онлайн та підписуючи їх за допомогою одноразового ідентифікатора про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року справа №342/180/17).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що договором про надання позики від 10 вересня 2019 року строк кредиту встановлено - 36 календарних місяців не можуть бути прийняті до уваги виходячи з наступного.

Так умовами договору передбачено, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн, в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами, а строк та умови користування кожним траншем визначаються сторонами. Як встановлено, судом строк користування кредитом (6 траншем) - 30 днів річна процентна ставка за кредитом (траншем) - 638,75 % (1,75% за 1 день користування кредитом).

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на обґрунтовані висновки суду та не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду.

Щодо висновку суду розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції відповідно положень ст. 133, 137, 141 ЦПК України правильно визначив вартість наданих юридичних послуг пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1 146,59 грн.

За таких обставин апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного розгляду то колегія виходить з наступного.

Подаючи відзив на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Жупинській М.А. просив стягнути витрати на надання правової допомоги у розмірі 4000 грн. про це також зазначено у відзиві.

На підтвердження надання відповідачці правової допомоги, надано договір №16/03-24 про надання правової допомоги від 16 березня 2024 року, укладений між адвокатом Жупинським М.А. та ОСОБА_1 ордер від 16 березня 2024 року свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю - Жупинського М.А. (т. 2 а.с. 9-10, 17).

За умовами цього договору є складання та подання до Миколаївського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Дебт Форс» на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2023 року у справі №488/4551/21 винагорода за цим договором становить 4000 грн.

Додано Акт прийняття-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору №16/03-24 від 16 березня 2024 року про надання правничої допомоги від 18 березня 2024 року, а також квитанція до прибуткового номера №18/03 від 18 березня 2024 року на суму 4000 грн (т. 2 а.с. 11-12).

У судовому засіданні представник позивача заперечувала проти розміру витрат на правничу допомогу під час апеляційного розгляду таке клопотання про зменшення цих витрат міститься також у письмових пояснення позивача.

Згідно з положеннями ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій ст.141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Відповідно до частини восьмої ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, від 04 червня 2014 року).

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих заявнику послуг з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн, що відповідає критеріям розумності та співмірності.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» - залишити без задоволення.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 26 квітня 2024 року.