Провадження № 2/357/1062/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В :

19.10.2023 позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Каленського Владислава Ігоровича, засобами поштового зв`язку звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 79 265,75 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову вказано, що 17.03.2021 ОСОБА_2 безпідставно набула грошові кошти ОСОБА_1 в розмірі 185 690 грн. Позивач 31.05.2021 з вимогою звернулась до відповідача про повернення вказаних коштів, а тому вказана дата є повідомленням відповідача про необхідність повернення коштів. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2021 по справі № 357/5849/21 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, однак постановою Київського апеляційного суду від 14.07.2022 вказане рішення скасоване та прийнято нове, яким позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 185 690 грн. безпідставно набутих грошових коштів. Про розгляд вказаної справи відповідач була обізнана, однак до теперішнього часу кошти не повернула, тому позивач має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

09.11.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи 11.12.2023.

В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

13.03.2024 відповідач звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки вказаний невірний розрахунок заборгованості.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

31.05.2021 засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь185 690 грн. безпідставно набутих грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 17.03.2021 засобами соціальної інженерії невідомі особи під приводом працівників безпеки банку відкрили кредит на ім`я позивача в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та здійснили за рахунок кредитних коштів грошові перекази з її картки та картку відповідача суму в загальному розмірі 139 690 грн.

Крім того, 17.03.2021 через інтернет-банк «Приват24» з банківського рахунку позивача під керівництвом невідомої особи (начебто працівника служби безпеки банку) по телефону було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 46 000 грн. Загальний розмір всіх грошових переказів з рахунків позивача на рахунки відповідача становить 185 690 грн.

Позивач звернулась до правоохоронних органів щодо заволодіння грошовими коштами, за наслідками чого в Єдиний реєстр досудових розслідувань внесено відомості № 0000489 із правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 190 КК України.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2021 у справі № 357/5849/21 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Постановою Київського апеляційного суду від 14.07.2022 вказане рішення скасоване та прийнято нове, яким позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 185 690 грн. безпідставно набутих грошових коштів та судовий збір.

Постанова набрала законної сили 14.07.2022 та на її виконання видано виконавчий лист.

Вказаним рішенням суд визнав доведеним перерахування з карткового рахунку позивачки ОСОБА_1 - 139 690 грн. і 46 000 грн., а всього на суму 185 690 грн. на картковий рахунок відповідачки ОСОБА_2 , при цьому не встановлено відповідних договірних відносин, а так само не встановлено перебування сторін у будь-яких правовідносинах або наявності у позивача обов`язків, визначених ЦК України, у т.ч. щодо фінансового забезпечення відповідача.

Згідно з листом Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 44648 від 26.02.2024, на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 69809568 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 185 690 грн. безпідставно набутих грошових коштів та судового збору в розмірі 1 856,90 грн. і 2785,35 грн.

З вказаного листа вбачається, що у ВП № 69809568 з боржника частково стягнуто кошти в розмірі 9 000 грн., з них: 02.08.2023 - 5 000 грн, в т.ч. 4 481 грн. - на користь стягувача, 450 грн. - виконавчий збір, 69 грн. - витрати виконавчого провадження; 20.09.2023 - 4 000 грн, в т.ч. 3 600 грн. - на користь стягувача, 400 грн. - виконавчий збір.

При вирішенні справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням суду від 14.07.2022, що набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в сумі 185 690 грн. та на його виконання видано виконавчий лист, який частково виконано: 02.08.2023 в сумі 4 481 грн. та 20.09.2023 в сумі 3 600 грн.

Загальною засадою цивільного законодавства є добросовісність, розумність, справедливість. Цей принцип повною мірою підлягає як врахуванню учасниками цивільних відносин під час обрання варіанта належної поведінки з іншими учасниками, а так само має бути застосований під час оцінки судом поведінки усіх учасників цивільних відносин між собою.

Кожна особа, діючи правомірно, повинна усвідомлювати, чи існує будь-яка справедлива підстава отримання нею тих або інших грошових коштів (матеріальних благ), чи відповідає існуючий характер взаємних стосунків сторін природі та вартості певного роду отримання, чи не створює така передача блага обов`язок з повернення неналежно отриманого.

При цьому, суд має виходити з того, що підстава отримання будь-якого майна безвідплатно від іншої особи має бути недвозначною та явно вираженою з боку особи, яка здійснює таке передання. Отже, діючи розумно та добросовісно, кожен учасник цивільних відносин має оцінювати, чи не створює отримання якогось майна від іншої особи для самого отримувача певні цивільні зобов`язання, зокрема й щодо повернення отриманого без справедливої підстави.

Цивільне право слугує меті забезпечення стабільності цивільного обороту, критерієм забезпечення чого є, за загальним правилом, отримання усіма учасниками цивільних відносин лише належного, тобто того, на отримання чого особа вправі справедливо та розумно розраховувати.

Отже, саме такої розумної та справедливої підстави набуття грошових коштів у відповідача не існувало, тому постановою Київського апеляційного суду від 14.07.2022 у справі № 3575849/21 грошові кошти стягнуті з відповідача на користь позивача, як безпідставно набуті, а отже грошовим зобов`язанням такі кошти стали саме 14.07.2022.

Згідно з частиною першою статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Частиною другою статті 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інакше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші, на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

Вказаний правовий висновок викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

Отже, правовідносини, які склалися між сторонами з приводу стягнення безпідставно отриманих коштів, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності, на яку і посилається позивач.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних та втрат від інфляції має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Щодо зобов`язання повернути безпідставно набуте майно з урахуванням 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12.09.2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12.12.2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 17.04.2019 у справі № 759/1206/17 (провадження № 61-40св19).

Також подібний правовий висновок у даних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 202/2965/19 (провадження № 61-6021св 21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У частинах першій, третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведене вище, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат від простроченої суми з урахуванням дати винесення судового рішення про стягнення грошових коштів та часткових сплат боргу.

Здійснивши перевірку розрахунку в межах заявленого позивачем періоду, суд встановив, що сума 3% річних від суми заборгованості за зобов`язанням відповідача становить за боргові періоди з 14.07.2022 по 01.08.2023 сума боргу 185 690 грн., з 02.08.2023 по 19.09.2023 сума боргу 181 209 грн., з 20.09.2023 по 19.10.2023 сума боргу 177 609 грн.:

22 230,81 грн. - інфляційне збільшення;

7 028,42 грн. - 3% річних.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача вказаних грошових сум.

Щодо відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, задоволено судом до стягнення грошову суму 29 259,23 грн., отже пропорційно до цієї суми розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 396,27 грн. (1 073,60 х 36,91%).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Представником позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії наступних документів:

1) договір № 3 про надання правової допомоги від 26.07.2022, укладеним між Адвокатським бюро «Каленський Владислав та партнери» та ОСОБА_1 ;

2) додаткова угода № 2 до договору про надання правової допомоги від 26.07.2022, складена 26.09.2023;

3) платіжна інструкція № @2PL189377 від 08.10.2023 на суму 6 000 грн. з призначенням «Оплата гонорар згідно додаткової угоди №2 від 29.09.23, ОСОБА_1 »;

4) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Каленському В.І. серії КВ № 000912 від 20.07.2020;

З вищезазначених документів вбачається, що позивач поніс витрати на послуги адвоката в розмірі 6 000 грн., однак зважаючи на часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у пропорційному до задоволених вимог розмірі - 2 214,60 грн. (6 000 х 36,91%).

Керуючись ст. 4, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 22 230,81 грн., три відсотки річних в розмірі 7 028,42 грн., судовий збір в розмірі 396,27 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 214,60 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Київського апеляційного суду.

Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.03.2024.

Суддя А. Ю. Цуранов