Номер провадження: 22-ц/813/965/24
Справа № 522/6699/19
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дришлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, до Приморського районного суду м. Одеси про відновлення втрачених записів судових засідань, встановлення факту втручання в правосуддя.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення суду від 04.07.2014 у справі №2-5151/09 позивача було поновлено на роботі в Одеському порту за наказом № 179/к-а по ДП «Одеський порт» від 09.04.2015. Після цього, за наказом № 184к від 14.04.2015, ОСОБА_1 було переведено радником директора порту, 10.11.2016 року за наказом №583к, позивача переведено помічником начальника служби флоту Одеського морського порту.

Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, ОСОБА_1 за дорученням колективу відповідача уповноважено на проведення певних питань процесуального характеру, та у зв`язку з твердою громадською позицією позивача останній зазнав цькування зі сторони відповідача.

Зазначив, що 11 грудня 2018 року позивачу було заблоковано електронну перепустку на вхід до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт», щоб ОСОБА_1 не зміг пройти на територію порту та штучно спровокувати ситуацію за прогули.

Лише наприкінці лютого 2019 року адміністрацією порту було розблоковано перепустку позивача, та вже 19 березня 2019 року позивача було звільнено з роботи порту за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, відповідно до наказу № 99кз-1 від 19.03.2019 року. Вказав, що жодних прогулів він не вчиняв, у зв`язку з вищевикладеним, просив суд скасувати наказ про припинення трудового договору № 99кз-1 від 19.03.2019 року, поновити ОСОБА_1 на колишній посаді та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в розмірі 3 000 000 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року визначено підсудність вказаної цивільної справи й передано справу на розгляд до Малиновського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року (головуючий суддя Сегеда О.М.), залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року, у відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приморського районного суду м. Одеси (в особі голови суду Кічмаренка С.М.), Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про відновлення порушених прав (трудових, пенсійних, особистих, немайнових), стягнення моральної шкоди в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача, а саме Приморський районний суд м. Одеси відновити усі диски звукозаписів судових процесів по цивільній справі №2-5151/09, по трудовому спору з Одеським портом, які були раніше проведені під головуванням суддів Ярош С.В., Терьохіна С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В., які є нібито відсутніми за письмовою інформацією суду та визнання факту протизаконного втручання в правосуддя голови Приморського районного суду м. Одеси Кічмаренка С.М. по справам, де стороною чи потерпілим проходив він, ОСОБА_1 відмовлено.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

Представник відповідача надав до суду відзив, у якому зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та приписам законодавства України, а отже підлягають залишенню без задоволення повністю

Відзив на позов вмотивований тим, що на підставі наказу №771 від 10.12.2018 «Про службове розслідування» в.о. директора Порту Войтком В.О. було створено відповідну комісію з метою проведення службового розслідування порушень посадових обов`язків та трудової дисципліни позивача. За наслідками проведеного службового розслідування вищевказаною комісією 19.12.2018 складено відповідний акт, у якому встановлено, що позивач за невідомих причин був відсутній на роботі 07.11.2018 року з 14 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв.

Згідно із протоколу комісії від 19.12.2018 у зв`язку із перебуванням позивача на лікарняному, вирішено отримати пояснення останнього щодо його відсутності на роботі по закінченню лікарняного.

08 січня 2019 року, на той час, в.о. директора ДП «Одеський порт» Гарбаром Б.В. на адресу позивача було направлено лист із зверненням щодо необхідності прибуття позивача до керівництва портофлоту для надання письмових пояснень стосовно причин відсутності ОСОБА_1 на роботі, зокрема, 07.11.2018 року з 14 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв. Даний лист Порту позивачем залишений без відповіді, пояснення стосовно відсутності на роботі не надані.

Таким чином, на підставі вищевказаних документів, що підтверджують факт прогулу без поважних причин, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України позивача звільнено з посади помічника начальника портофлоту за прогул без поважних причин. З наказом № 99к 3-1 від 19.03.2019 «Про припинення трудового договору» позивача було ознайомлено 19.03.2019 під особистий підпис, а також проведено розрахунок при звільненні (а.с. 110-115 т.1).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано наказ Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» № 99к 3-1 від 19.03.2019 року «Про припинення трудового договору». Поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника начальника служби флоту Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт». Стягнено з Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 березня 2019 року по 12 жовтня 2022 року у розмірі 390 429 грн. 04 коп. без урахування (утримання) податків і зборів й інших обов`язкових платежів. Стягнено з Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. 00 коп. Стягнено з Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на користь держави судовий збір у розмірі 4772 грн. 69 коп.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ДП «Одеський морський торговельний порт».

В апеляційній скарзі ДП «Одеський морський торговельний порт» просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що:

1)графік робочого часу, який діє в ДП «Одеський морський торговельний порт», встановлений з 08:30 год. до 17:30 год. з обідньою перервою з 13:30 год. до 14:00 год. Даний графік робочого часу розповсюджується на всіх працівників ДП «Одеський морський торговельний порт», у тому числі позивача та установлений ненормований робочий день не надає підстав для висновку про можливість відсутності на роботі без поважних причин;

2)суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не надав оцінки та не врахував того, що позивач не представив роботодавцю жодних обґрунтованих пояснень, які підтверджували поважність причин його відсутності на робочому місці впродовж робочого дня, а єдина заява позивача вх.№001059 від 19.03.2019 за своїм змістом жодним чином не пояснює та не доводить поважність таких причин.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить (даліпряме цитування зі збереженням розділових знаків і пунктуації):

1)змінити рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року шляхом виключення з мотивувальної частини другого абзацу знизу на аркуші 5 повного тексту, підписаного суддею Мурзенком М.В. 18.10.2022, а також доповнити правову аргументацію мотивувальної частини цього рішення з посиланням на ч. 4 ст. 235 КЗпП України, враховуючи незаперечні факти і документальні докази викриття корупційних діянь в Одеському морському порту і в судовій системі України викривачем ОСОБА_1 ;

2)скасувати ухвалу судді Сегеди О.М. від 21.05.2019, постановлену нею у Малиновському районному судді м. Одеси о 18:13:40, тобто на початку торгівлі даю справою;

3)задовольнити усі позовні вимоги первісного позову від 16.04.2019 у повному обсязі;

4)повністю переглянути усі проміжні процесуальні рішення судів першої і другої інстанції згідно із переліку пунктів, означених у пунктах 1.3-1.10 даної апеляції, та постановити зовсім інші процесуальні рішення на розсуд судової колегії не одеських суддів й на принципову відміну від корумпованих одеських суддів, раніше задіяних у цю 4-річну продану справу, та які, виявилось, заражені бацилами невиліковної корупції у сучасній судовій системі України, що безумовно констатували у грудні Президент України і Посол США на пленумі Верховного Суду;

5)на виконання вимог ст. 385 ЦПК України постановити ряд окремих ухвал на адреси Генерального прокурора, міністра інфраструктури і Прем`єр-Міністра України, а також на адреса першого керівника ДП «ОМТП» про субсидіарну відповідальність і в порядку регресу на винуватців численних трудових правопорушень, які призвели вже до солідних сум грошових виплат з держпідприємства позивачам, раніше незаконно звільненим з Одеського морського порту і поновленим на роботі,

посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга містить такі доводи (далі пряме цитування зі збереженням розділових знаків і пунктуації):

1)«… усім з 2018 р. чітко відомо, що у позивача жодних прогулів на роботі не було, що звинувачення у прогулах цинічно сфальшовані та використані розбещеними кримінальниками у мантіях чи без мантій, чи у морській сфері, чи в анти корупційних органах, - як фіговий листочок задля окозамилювання оточуючими невігласами та й такими неуками, хто впритул не бажає бачити і чути про кричущий кримінал»;

2)«… в останній день 12 жовтня, коли позивач чітко перелічив безліч пунктів посадової інструкції, які бездоганно виконував, працюючи на відповідальній посаді ІТР в Одеському морському порту, та ще на виконання управлінського рішення командного складу капітанів буксирних суден портофлоту наприкінці 2017 року, коли усім стало ясно, що грабіжництво винницьких рекетирів в Одеському порту призвело до різкої знижки штатних доходів та нищенням прибутків…»;

3)«… 7 ЛИСТОПАДА 2018 року, коли я був з портовиками і судноремонтниками на особистому прийомі у керівництва Одеського облуправління СБУ, за дорученням керівництва порту, свого безпосереднього начальника та на виконання службових обов`язків і численних пунктів посадової інструкції»;

4)«невірної оцінки доказів у суді 1 інстанції: зумисно прихована у повному тексті рішення суду від 12.10.2022 р. фактично і законно обґрунтована роль позивача як ВИКРИВАЧА системної корупції і посадової оргзлочинності в портовій галузі та в судовій системі України»; «за наявності системних фактів мужнього викриття системної корупції позивач згідно ЗУ «Про запобігання корупції» ще з 2017 р. здобув правовий статус ВИКРИВАЧА, що мало бути зафіксовано у повному тексті рішення від 12.10.2022 року».

Процесуальний рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду (у складі головуючого судді Семиженка Г.В.) від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 12 жовтня 2022 року залишено без руху.

22 листопада 2022 року до суду надійшла заява керівника Громадської організації «По захисту прав дітей-сиріт і інвалідів ім. Тетяни Макарової «За право жити» ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 у порядку ст. 363 ЦПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду (у складі головуючого судді Семиженка Г.В, суддів: Бездрабко В.О., Склярської І.В.) від 08 грудня 2022 року заяву керівника Громадської організації «По захисту прав дітей-сиріт і інвалідів ім. Тетяни Макарової «За право жити» Бойко Т.Л. про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 12 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди повернуто заявнику.

Ухвалою Одеського апеляційного суду (у складі головуючого судді Семиженка Г.В, суддів: Бездрабко В.О., Склярської І.В.) від 09 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Одеський морський торговельний порт» на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 12 жовтня 2022 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 12 жовтня 2022 року у даній справі в частині вимоги п. 1 скарги щодо зміни рішення суду та вимоги п. 3 скарги щодо задоволення позову від 16 квітня 2019 року у повному обсязі в межах вимог позову, що були предметом розгляду у суді першої інстанції, у відкритті апеляційного провадження за рештою вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду (у складі головуючого судді Семиженка Г.В, суддів: Бездрабко В.О., Склярської І.В.) від 18 січня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду.

19 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про недовіру і відвід суддів Семиженка Г.В., Бездрабко В.О., Склярської І.В.

Заява про відвід суддів аргументована тим, що зазначеними суддями постановлено ухвалу Одеського апеляційного суду від 09 січня 2023 року, якою відмовлено заявнику у відкритті апеляційного провадження. Зазначає, що перелічені ним 10 правопорушень, вчинених з квітня 2019 року по жовтень 2022 року, суддями проігноровані, та ці питання таким чином не будуть віднесені до предмету судового розгляду у ході перегляду справи в апеляційному порядку. На думку заявника, таке процесуальне рішення суддів, позбавляє його можливості на правовий, об`єктивний, неупереджений і справедливий розгляд даної справи в апеляційній інстанції. Зазначені ним обставини викликають у нього недовіру до всього складу суду.

28 лютого 2023 року рішенням Вищої ради правосуддя №153/0/15-23 суддю ОСОБА_3 звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

21 березня 2023 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду указаної справи визначено склад суду: головуючий суддя (суддя доповідач) Базіль Л.В., склад колегії суддів: Бездрабко В.О., Склярська І.В.

03 квітня 2023 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду указаної справи визначено склад суду: головуючий суддя (суддя доповідач) Базіль Л.В., склад колегії суддів: Бездрабко В.О., Воронцова Л.П.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року (у складі головуючого Базіль Л.В., суддів: Бездрабко В.О., Воронцової Л.П.) заяву ОСОБА_1 в частині відводу суддям Семиженку Г.В., Склярській І.В. залишено без розгляду. Заяву ОСОБА_1 в частині відводу судді Бездрабко В.О. визнано необґрунтованою. Питання про відвід судді Бездрабко В.О. передано на розгляд іншому складу, визначеному у порядку встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

Залишаючи без розгляду відвід суддям Семиженку Г.В. та Склярської І.В., апеляційний суд виходив з того, що суддя Семиженко Г.В. звільнений з посади судді у зв`язку із поданням заяви про відставку, а суддя Склярська І.В. вилучена (замінена) зі складу колегії суддів апеляційного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Бездрабко В.О. по справі за апеляційними скаргами Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» та ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» при припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишено без задоволення.

Вказана ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що недовіра заявника до складу суду пов`язана з тим, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 січня 2023 року, що постановлена колегією суддів головуючого Семиженка Г.В., суддів Бездрабко В.О., Склярської І.В., йому відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Заявник вважає, що таке процесуальне рішення суддів, позбавляє його можливості на правовий, об`єктивний, неупереджений і справедливий розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції. Тобто, фактично апелянт (позивач) не погоджується з процесуальним рішенням, прийнятим апеляційним судом на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Частиною 4 цієї статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. заявляючи відвід заявник повинен навести об`єктивні причини щодо наявності в діях суддів фактору зацікавленості в результаті розгляду справи або ж навести дійсні обставини, які б викликали сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Разом з тим, окрім незгоди із процесуальним рішенням колегії суддів при вирішення питання про відкриття та відмову у відкритті апеляційного провадження, інших доводів та доказів на підтвердження наявності підстав для недовіри учаснику колегії судді Бездрабко В.О., заявником до суду не надано. Таким чином, оскільки доводи заявника не знайшли свого підтвердження та зводяться до припущень і є безпідставними, апеляційний суд відмовив в задоволені заяви про відвід судді Бездрабко В.О.

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 30 травня 2023 року відрядження судді Базіль Л.В. ОСОБА_4 ОСОБА_5 до Одеського апеляційного суду достроково закінчено. Відповідно до п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року із змінами та доповненнями, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено склад суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Кострицького В.В., Коновалову В.А., Карташова О.Ю.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 червня 2023 року (у складі головуючого судді Кострицького В.В., суддів: Коновалової В.А., Карташова О.Ю.) призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду на 25 липня 2023 року на 10 годину 00 хвилин.

25 липня 2023 року у судовому засіданні до розгляду справи допущено представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

29 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав заяву про відвід судді Кострицького В.В..

Заява про відвід обґрунтована тим, що «скаржник ОСОБА_1 вислювлює недовіру судді Кострицькому Віталію Володимировичу як особі, заінтересованій у результатах апеляційного розгляду даної справи на замовлення і на користь правопорушників-відповідачів: держпідприємства "Одеський морський торговельний порт" і Приморський райсуд м. Одеси (в особі голови цього суду Кічмаренка С.М.), а також за 100 % - наявності конфлікту інтересів між позивачем і апелянтом через явні протиріччя у життєвих позиціях, правових і анти-правових. Вважав, що саме незаперечним юр. фактом суддя Кострицький В.В. довів, що для нього присяга судді України лишається тільки на папері, який зберігається у його суддівському досьє; а також довів, що Закони України він здатний перекручувати чи відміняти, як йому заманеться. Та ще навіть, прикриваючись цинічним словоблудієм і судоблудієм розбешених на корупції суддів порошенківського Верхсуду. Вважали, що вони змушені були застосувати найбільш ефективний засіб соціально-правового захисту, - реалізацію на практиці норм Кримінального Законодавства України, як дієвий спосіб на противагу суддівському свавіллю і правовому цинізму, щоб врешті-решт подолати штучні перешкоди у доступі нас до здійснення правосуддя у занадто корумпованій судовій системі. Отже, про такий реальний і потенційний конфлікт інтересів свідчать наразі вже відкриті кримінальні справи № 522/ 18943 / 23 і № 522/18755 / 23, які мають розслідувати компетентні і антикорупційні органи. За таких обставин суддя Кострицький В.В. не має права розглядати будь-яку справу з трьох, у які раніше був включений шефом на замовлення відповідачів-правопорушників з портової мафії. Таким чином, вищевикладені обставини не дозволяють вважати суддю Кострицького В.В. неупередженим щодо оцінки обставин, які є предметом розгляду у справі №522/6699/19».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2023 року (у складі головуючого судді Кострицького В.В., суддів: Коновалової В.А., Карташова О.Ю.) заяву ОСОБА_1 про відвід судді Одеського апеляційного суду Кострицького В.В. залишено без розгляду.

Залишаючи без розгляду заяву про відвід, апеляційний суд послався на те, що заяву про відвід подано поза межами процесуальних строків, визначених ч. 3 ст. 39 ЦПК України.

Перед початком судового засідання, призначеного на 03 жовтня 2023 року о 11:00 год., позивачем заявлено відвід суддям судової колегії Кострицькому В.В., Карташову О.Ю,, Коноваловій В.А.

Заява про відвід обґрунтована тим, що скаржник ОСОБА_1 вислювлює недовіру суддям Кострицькому Віталію Володимировичу, Карташову Олександру Юрійовичу, Коноваловій Вікторії Анатоліївні, як особам, заінтересованим у результатах апеляційного розгляду даної справи. Вважав, що вказана судова колегія суддів порушила положення ст. 39 ч. 4 ЦПК України. ОСОБА_1 вважав, що суддею Кострицьким В.В. порушено норми ст.5ч.1 п.13 ЗУ "Про судовий збір". Також вважав, що ухвала від 29.09.2023 року, вручена заявнику 02.10.2023, винесена на підставі частини 4 ст. 39 ЦПК України, стала йому відома за півдня до призначеного судового засідання 3 жовтня 2023р. Заявник вважав, що суддя Кострицький В.В. навмисно виніс ухвалу від 29.09.2023 року у складі судової колегії, а судді-члени колегії не досліджували винесену ухвалу від 29.09.2023 року. Через вказані обставини висловлював недовіру судовій колегії.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року (у складі головуючого судді Кострицького В.В., суддів: Коновалової В.А., Карташова О.Ю.) заяву ОСОБА_1 та представника ГО «За право жити» Бойко Т.Л. про відвід суддів Одеського апеляційного суду Кострицького В.В., Карташова О.Ю., Коновалової В.А. визнано необґрунтованою. Передано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, до канцелярії Одеського апеляційного суду для визначення іншого судді в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 та представника ГО «За право жити» Бойко Т.Л. про відвід суддів Одеського апеляційного суду Кострицького В.В., Карташова О.Ю., Коновалової В.А. відмовлено. Справу №522/6699/19 передано для продовження розгляду складу колегії суддів, визначеної протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Апеляційний суд констатував відсутність підстав стверджувати, що судді Кострицький В.В., Карташов О.Ю., Коновалова В.А. мають та виявляють особисту упередженість під час розгляду цієї справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного заявником не надано й судом не здобуто. Доводи заявників про наявність підстав для відводу суддів зводяться до незгоди із висновками та мотивами ухваленого Одеським апеляційним судом 29 вересня 2023 судовим рішенням, що, на їх думку, свідчить про упередженість суддів та викликає сумніви у їх об`єктивності. Проте, таке судове рішення, ухвалене з процесуальних питань, не породжує у діяльності судді конфлікту інтересів. Докази таких ознак як особисте переконання та поведінка конкретних суддів, що вказують на їх безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення таким судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод заявників, у справі відсутні. Отже, ті обставини, про які зазначають заявники в обґрунтування заявленого відводу, не виключають участі суддів в розгляді справи, не свідчать про упередженість або необ`єктивність суддів, а також певну їхню заінтересованість у розгляді справи, а тому не є підставою для задоволення заяви про відвід.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року заяву суддів Кострицького В.В., Карташова О.Ю., Коновалової В.А. про самовідвід задоволено. Цивільну справу №522/6699/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, передано до канцелярії Одеського апеляційного суду для належного забезпечення розгляду апеляційної скарги по суті в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України.

07 грудня 2023 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду вказаної вище цивільної справи №522/6699/19 визначено склад суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Лозко Ю.П., склад колегії суддів: Назарова М.В., Стахова Н.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2023 року (у складі головуючого судді Лозко Ю.П., суддів Назарової М.В., Стахової Н.В.) заяву судді Лозко Ю.П., Назарової М.В. про самовідвід задоволено. Цивільну справу №522/6699/19 за апеляційними скаргами Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» та ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, передано до канцелярії Одеського апеляційного суду для належного забезпечення розгляду апеляційних скарг по суті в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України.

У порядку повторного автоматизованого розподілу судової справи для розгляду справи 08 грудня 2023 року суддею-доповідачем визначено суддю Громіка Р.Д., суддями учасниками колегії: Драгомерецького М.М., Стахову Н.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду (у складі головуючого судді Громіка Р.Д., суддів Драгомерецького М.М., Стахової Н.В.) від 13 грудня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди прийнято до свого провадження, призначено розгляд справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2024 визначено новий склад суду: головуючого-судді Громіка Р.Д., суддів Драгомерецького М.М. та Сегеди С.М.

19 лютого 2024 року суддя Сегеда С.М. подав заяву про самовідвід на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року (у складі головуючого судді Громіка Р.Д., суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.) задоволено заяву про самовідвід судді Сегеди С.М. Передано справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди до канцелярії Одеського апеляційного суду для визначення іншого судді в порядку ст. 33 ЦПК України для належного забезпечення розгляду апеляційної скарги по суті.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2024 визначено новий склад суду: головуючого-судді Громіка Р.Д., суддів Драгомерецького М.М. та Дришлюка А.І.

У судовому засіданні, яке відбулось 20 лютого 2024 року у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_2 подали заяву про недовіру і відвід суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.

Заява про відвід обґрунтована тим, що (далі пряме цитування заяви): «На підставі ст. 36 ч. 1 п.п. 3, 4, 5 ЦПК України висловлюємо обґрунтовану НЕДОВІРУ і заявляємо ВІДВІД від розгляду даної справи суддями Громіком Р.Д., Дрішлюком А.І., Драгомерецьким М.М., бо ми, як й безліч наших співвітчизників, вже несправедливо і неправомірно постраждали від їхніх зловживань суддівською владою по замовних справах; та нам ними спричинені матеріальні збитки і моральна шкода, що нас змусив їхній ПРАВОВИЙ БЕЗПРЄДЕЛ добитись внесення їх до ЄРДР за системні посадові злочини, та добиватись ретельного розслідування їх посадових злочинів компетентними органами державної влади України. Так, на виконання судових рішень слідчих суддів правоохоронними органами вже були внесені в ЄРДР факти тяжких посадових злочинів разом з їхнім шефом, заступником голови Одеського апеляційного суду з цивільних справ ОСОБА_6 , за нашими заявами, як ПОТЕРПІЛИХ від суддівської оргзлочинності. Зареєстрвоані кримінальні провадження: №0000349 за ст. 364 ч. 2 КК України; №0000351 за ст. 191 ч. 5 КК України; №0000352 за ст. 255 ч. 1 КК України, що зафіксовано документальними доказами у додатках до даної заяви».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року (у складі головуючого судді Громіка Р.Д., суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.) заяву ОСОБА_1 в частині вимоги про відвід суддів Одеського апеляційного суду Громіка Р.Д. і Драгомерецького М.М. залишено без розгляду. Заяву ОСОБА_1 в частині вимог про відвід судді Одеського апеляційного суду Дришлюка А.І. залишено без задоволення.

Залишаючи без розгляду відвід суддів Одеського апеляційного суду Громіка Р.Д. та Драгомерецького М.М., колегія судів виходила з того, що заяву про відвід в частині відводу суддів Громіка Р.Д. та Драгомерецького М.М. подано поза межами процесуальних строків, передбачених ч. 3 ст. 39 ЦПК України.

Щодо відмови у задоволенні відводу судді Дришлюка А.І., то апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 посилається у заяві на існування сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості суддів у зв`язку з їх участю в інших судових засіданнях, внесення відомостей щодо судді у ЄРДР щодо зловживання службовим становищем. Разом з тим, заявником не надано жодного належного, достатнього, достовірного і допустимого доказу щодо необ`єктивності, упередженості судді Дришлюка А.І. під час розгляду даної справи. Отже, доводи заявника фактично зводяться до припущень щодо можливої упередженості і зацікавленості суддів, жодними доказами не підтверджуються, та загалом свідчать про незгоду з процесуальним судовим рішенням апеляційного суду. Інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів заявником не наведено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року (у складі головуючого судді Громіка Р.Д., суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.) клопотання ОСОБА_1 , яке подано в порядку статей 43, 356 ЦПК України (вхідній №22-22074/22 від 28.12.2022), в частині пункту 1 - вимоги про спрямування запиту до Приморського районного суду м. Одеси; пункту 4 - виклику свідків, пункту 5 - витребування доказів залишено без задоволення. В частині пунктів 2 і 3 вказаного клопотання задоволено. Приєднано до матеріалів справи копію журналу обліку ордерів адвоката Розовайкіна М.Л. за 07 листопада 2018 року та Перелік пунктів посадової інструкції помічника начальника портофлоту Одеського морського порту.

У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, яке відбулось 20 лютого 2024 року, позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги, зазначаючи, що його звільнення є незаконним, так як він виконував свої трудові обов`язки, перебуваючи 07 листопада 2018 року в Управлінні СБУ в Одеській області як адвокат та захищав інтереси порту за дорученням працівників цього підприємства. Також звертав увагу на те, що рішення профспілкового органу про згоду датовано пізніше, ніж дата видання наказу про його звільнення.

Представник відповідача ДП «Одеський морський торговельний порт» позовні вимоги не визнав, просив підтримати апеляційну скаргу відповідача, а у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, мотивуючі такі вимоги тим, що роботодавець ДР «Одеський морський торговельний порт» не надав жодних доручень чи розпоряджень щодо представництва інтересів порту як адвоката 07 листопада 2018 року, а тому позивач, хоча і має ненормований робочий день, однак був відсутній на робочому місці не через виконання своїх трудових обов`язків.

Також під час судового засідання колегією суддів оголошені зауваження позивачу ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_2 .

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ДП «Одеський морський торгівельний порт» підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді помічника начальника портофлоту у ДП «Одеський морський торгівельний порт».

Відповідно до наказу про переведення на іншу роботу № 583 К 2-2 від 11.10.2015 ДП «Одеський морський торговельний порт» ОСОБА_1 було переведено на посаду помічника начальника служби флоту (а.с.203, т.3).

Згідно із наказу ДП «Одеський морський торговельний порт» від 25.11.2016 №608 «Про зміни у штатному розписі ДП «Одеський порт» змінено у штатному розписі найменування підрозділу «Служба флоту» на «Портофлот» (а.с.206-208 т.3).

Відповідно до посадової інструкції помічника начальника служби флоту, індекс 26/02 від 10.10.2016, розділу І помічник начальника служби флоту безпосередньо підпорядковується начальнику служби флоту. Помічника начальника призначає на посаду та звільняє з неї директор порту за поданням начальника служби флоту (а.с. 209-214 т. 3).

Згідно із наказу № 250-к 5-23 від 21.06.2018 ОСОБА_1 була надана щорічна основна відпустка за 2016-2018 р.р., а також за ненормований робочий день у розмірі 14 календарних дні, а саме: з 01.07.2018 року по 14.07.2018 року, приступити до роботи з 15.07.2018 року (а.с. 167 т. 3).

Відповідно до наказу № 771 від 10.12.2018 про службове розслідування в.о. директора ДП «Одеський морський торгівельний порт» було наказано провести службове розслідування порушень посадових обов`язків, трудової дисципліни тощо, стосовно помічника начальника портофлоту ОСОБА_1 , зокрема за фактами порушення трудової дисципліни (а.с.120 т.1).

Відповідно до акту від 19.12.2018 комісії у складі начальника портофлоту ОСОБА_7 , заступника начальника (з загальних питань) портофлоту ОСОБА_8 , заступника начальника (з питань морської безпеки) портофлоту ОСОБА_9 , техніка ОСОБА_10 , було встановлено, що помічник начальника портофлоту ОСОБА_1 з невідомих причин, був відсутній на роботі 07.11.2018 з 14:00 год. до 17:30 год (а.с.121 т.1).

Відповідно до протоколу засідання комісії з проведення службового засідання від 19.12.2018 року встановлено, що в ході службового розслідування було виявлено, що за відомостями ЗОМП ОФ «АМП» помічник начальника портофлоту ОСОБА_1 був відсутній на роботі 28.06.2018 року та 29.06.2018 року протягом усього дня, 16.07.2018 року з 09:08 год. до 14:13 год.; 15.08.2018 року з 12:28 год. до 17:30 год.; 07.11.2018 року з 14:00 год. до 17:30 год (а.с.122 т.1).

В.о. директора ДП «Одеський порт» 20.12.2018 року звернувся до цехового профспілкового комітету портофлоту з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин (а.с.125 т.1).

Відповідно до листа ДП «Одеський морський торговельний порт» № 06/2/59 від 08.01.2019 року ОСОБА_1 було запропоновано прибути до керівництва портофлоту для надання письмових пояснень причини відсутності на роботі, а саме: 28.06.2018 року та 29.06.2018 року протягом усього дня, 16.07.2018 року з 09:08 год. до 14:13 год.; 15.08.2018 року з 12:28 год. до 17:30 год.; 07.11.2018 року з 14:00 год. до 17:30 год. (а.с.124 т.1).

Відповідно до подання в цеховий профспілковий комітет портофлоту від 19.03.2019 року № 02-6/124, в.о. директора ДП «Одеський порт» повторно просив розглянути звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин (а.с.126 т.1).

Відповідно до Наказу № 99К 3-1 від 19.03.2019 про припинення трудових відносин, ОСОБА_1 було звільнено з посади помічника начальника портофлоту, причини звільнення: прогул без поважних причин п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підстави звільнення: Наказ від 10.12.2018 року № 771, акт від 19.12.2018 р., протокол від 19.12.2018 року, заява ОСОБА_1 вх. № 001059 від 19.03.2019 року (а.с. 119 т.1) .

З книги обліку трудових книжок вбачається, що ОСОБА_1 19.03.2019 року було отримано трудову книжку (а.с.128-129 т.1).

Відповідно до виписки з протоколу засідання профкому портофлоту від 20.03.2019 року вбачається, що профкомом Портофлоту було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин (а.с.130 т.1).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційне провадження відкрито виключно в частині перегляду рішення суду першої інстанції, а тому підлягає розгляду виключно в цій частині.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді помічника начальника портофлоту мав ненормований робочий день, стороною відповідача не надано доказів необхідності перебування у зазначеній у наказі про звільнення час на території ДП «Одеський морський торговельний порт» та необхідності виконання виробничих завдань у цей час.

Тобто єдиною підставою для часткового задоволення позовних вимог та поновлення ОСОБА_1 на роботі судом першої інстанції визнано те, що:

1)ОСОБА_1 мав ненормований робочий день;

2)роботодавцем ДП «Одеський морський торговельний порт» не надано доказів того, що позивачу ОСОБА_1 необхідно перебувати на території ДП «Одеський морський торговельний порт» та виконувати виробничі завдання у цей час.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Суд першої інстанції, поновлюючи на роботі ОСОБА_1 , допустився логічної помилки, так як зазначав, що роботодавець повинен доводити необхідність перебування свого працівника на території ДП «Одеський морський торговельний порт» під час робочого дня та виконання виробничих завдань у цей час. Натомість саме на працівника покладається обов`язок додержуватись трудової дисципліни (ст. 139 КЗпП України), яка включає у себе, у тому числі, перебування у робочий час на місці роботи або робочому місці, про що буде зазначено апеляційним судом по тексту постанови.

Одними із основних серед соціальних прав та свобод людини є право на працю, право на відпочинок, а також право на відпустки.

Частинами першою, шостою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до положень статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 , звернувшись до суду з позовом, не погодився зі звільненням його відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, обґрунтовуючи свої запереченням тим, що він був прийнятий на роботу з умовою про встановлення для нього ненормованого робочого дня.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У постановах від 08 травня 2019 року у справі №489/1609/17 (провадження № 61-37729св18) та від 27 серпня 2020 року у справі №161/14225/19 (провадження № 61-8917св20) Верховний Суд зазначив, що визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Верховний Суд наголосив на тому, що під час розгляду справ за позовами про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цим положенням закону прогулом є відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і протягом більш ніж трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (зокрема, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу).

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не передбачено, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності працівника на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Відповідно до усталеної судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема, пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.

Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.

Загалом, КЗпП України не містить тлумачення поняття «ненормований робочий день».

Відповідно до пункту 1 Рекомендацій щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці, затверджених наказом Мінпраці та соціальної політики України від 10 жовтня 1997 року № 7 (Рекомендації № 7), ненормований робочий день - це особливий режим робочого часу, який встановлюється для певної категорії працівників у разі неможливості нормування часу трудового процесу. У разі потреби ця категорія працівників виконує роботу понад нормальну тривалість робочого часу. При цьому така робота не вважається понаднормовою. Міра праці в цьому випадку визначається не тільки тривалістю робочого часу, але й колом обов`язків і обсягом виконаних робіт (навантаженням). У режимі ненормованого робочого дня працівники виконують роботу понад нормальну тривалість робочого часу. У законодавстві не встановлена тривалість перепрацювань, що допускаються для виконання трудових обов`язків. Також необмежена і кількість випадків таких перепрацювань, усе залежить від характеру і обсягу виконуваної роботи.

Разом з тим в Рекомендаціях № 7 зазначається, що такі перепрацювання не можуть бути систематичними.

Законодавство не містить переліку професій, посад працівників з ненормованим робочим днем, а також обов`язковості нормативного закріплення такого переліку. Відповідно до пункту 7 Рекомендацій № 7 конкретний список професій і посад, щодо яких може застосовуватися ненормований робочий день, визначається колективним договором. Отже, на осіб, які працюють на умовах ненормованого робочого дня, поширюється встановлений на підприємстві, в установі, організації режим робочого часу.

Відповідно до приписів статті 139 КЗпП України працівники повинні працювати чесно і сумлінно, своєчасно точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Працівник, для якого під час прийняття його на роботу було запроваджено ненормований робочий день, не міг бути звільнений із займаної посади за прогул лише в силу того, що його не виявлено на його робочому місці без доведення того, що у цей час він не виконував свої трудові функції, безпосередньо передбачені його трудовим договором та посадовою інструкцією. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі №569/18379/19.

Згідно із Додатку до Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «Одеський порт» робочий час для керівників та службовців структурних підрозділів порту (у т.ч. Управління) встановлений з 8:30 год. до 17:30 год з обідньою перервою з 13:00 год. до 14:00 год. (а.с. 15, т. 4). Даний режим робочого дня розповсюджується і на позивача ОСОБА_1 , який обіймав посаду помічника начальника портофлоту.

Відповідно до колективного договору 2016-2018 років ДП «Одеський морський торговельний порт» надано перелік посад робітників порту з ненормованим робочим днем, які мають право на додаткову відпустку, до якої, у тому числі, відповідно до № 4, входить посада помічників начальників (а.с.204-205 т.3).

Дійсно, ОСОБА_1 при прийнятті на роботу встановлено ненормований робочий день, що не заперечується сторонами.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що 07 листопада 2018 року був з портовиками і судноремонтниками на особистому прийомі у керівництва Одеського облуправління СБУ, за дорученням керівництва порту, свого безпосереднього начальника та на виконання службових обов`язків і численних пунктів посадової інструкції. На підтвердження вказаних обставин позивач надав до апеляційного суду копію журналу обліку ордерів адвоката Розовайкіна М.Л. за 07 листопада 2018 року та Перелік пунктів посадової інструкції помічника начальника портофлоту Одеського морського порту.

Відповідно до п. 1, 6 Положення про ордер адвоката та порядку ведення реєстру ордерів, затвердженим рішенням Ради адвокатів України, від 17 грудня 2012 №36 із змінами і доповненням, це положення встановлює єдині для всіх адвокатів України правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордера письмового документа, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках, встановлених Законом України від 05 липня 2012 р. № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України. Облік надходження та руху ордерів проводиться у відповідному Журналі реєстрації ордерів, що ведеться радою адвокатів регіону (Додаток №2).

Так, з Журналу обліку ордерів адвоката Розовайкіна М.Л. вбачається, що у графі 1 зазначено «07 листопада 2018 року», у графі 2 «ОД №385319 по ДП «ОМТП»», у графі 3 «Адв. запит начальнику Од. УСБУ Довженку по розграбуванню активів Од. порту», у графі 4 «Запит стосовно заяви від 21.12.17р. поданої в пор. ст. 214 КПК до УСБУ».

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.

Позивач ОСОБА_1 має правовий статус адвоката, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру адвокатів України, а тому має право на здійснення адвокатської діяльності.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що адвокат Розовайкін М.Л. 07 листопада 2018 року у робочий час помічника начальника порту здійснював адвокатську діяльність шляхом надання адвокатського запиту начальнику Управління СБУ в Одеській області.

Крім того, позивач ОСОБА_1 зазначає, що такі дії щодо звернення з адвокатським запитом до правоохоронних органів були здійснені за дорученням керівництва порту та обумовлені його посадовою інструкцією помічника начальника портофлоту Одеського морського порту, а саме:

1)за обов`язками, переліченими у пунктах: 3.1; 3.4; 3.8; 3.18; 3.19; 3.20; 3.21; 3.22; 3.23; 3.24; 3.26; 3.27; 3.33; 3.37; 3.41;

2)стосовно прав, перелічених у пунктах: 4.1; 4.2; 4.3; 4.4;

3)стосовно відповідальності: 7.1 7.8.

У матеріалах цивільної справи наявна Посадова інструкція помічника начальника служби флоту №26/02 від 10.10.2016, затверджена розпорядженням директора ДП «Одеський порт» (далі Посадова інструкція) (а.с. 209-213 т. 3). Із вказаною інструкцією позивач ОСОБА_1 ознайомився 12.10.2016 (а.с. 214 т. 3).

Відповідно до розділу 3 «ОБОВ`ЯЗКИ» Посадової інструкції, зокрема, помічник зобов`язаний:

3.1. Здійснювати керівництво діяльністю суден і берегового складу служби флоту, домагаючись найбільш ефективного їх використання;

3.4. Брати участь у розробці організаційно-технічних заходів, спрямованих на підвищення ефективності роботи служби флоту;

3.8. Забезпечувати практичне виконання в службі флоту Законів України, Постанов Верховної Ради та Кабінету Міністрів, указів Президента України, наказів та доручень Мінінфраструктури, директора порту і т.і., що стосуються роботи служби флоту.

3.18. Здійснювати керівництво та приймати участь у виконанні роботи по підготовці, укладенню, контролю за виконанням, розірванням доходних договорів, необхідних для ефективної, безпечної та безаварійної роботи служби. Вести листування з контрагентами по всіх питаннях виконання цих договорів.

3.19. Контролювати ведення та приймати участь у претензійно-позовній роботі при невиконанні контрагентами умов доходних договорів, які закріплені за службою. При невиконанні контрагентами умов договору контролювати своєчасну передачу матеріалів у службу юридичної та договірної роботи порту для подання позовів.

3.20. Своєчасно інформувати начальника служби флоту про можливі зриви в роботі, наявність заборгованості у контрагентів перед портом, для прийняття вчасних заходів по усуненню причин такого зриву.

3.21. Контролювати та перевіряти виконані роботи за доходними договорами, які закріплені за службовою, візувати акти виконаних робіт в рамках наданих прав.

3.22. Контролювати та перевіряти надходження коштів по наданим послугам по доходним договорам, які закріплені за службою флоту.

3.23. Організувати та забезпечити постійний контроль за повнотою та своєчасністю надходження доходів від виробничої діяльності служби.

3.24. Вести переговори з клієнтурою з питань підготовки і реалізації доходних договорів, які закріплені за службою.

3.26. Проводити роботу по залученню клієнтів, спрямовану на збільшення обємів послуг, що оказує службу флоту ДП «Одеський порт», з клієнтурою, підрозділами ДП «Одеський порт», стивідорними компаніями, ДП «АМПУ» і т.і.

3.27. Здійснювати контроль та приймати участь у планових і позапланових ревізіях та інвентаризаціях товаро-матеріальний цінностей, які знаходяться на обліку служби.

3.33. Проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

3.37. Проводити роботи, спрямовані на належне використання та зберігання майна і грошових коштів, профілактику правопорушень.

3.41. Виконувати окремі доручення безпосереднього начальника у рамках своїх обов`язків згідно з цією інструкцією.

У розділі 4 «ПРАВА» Посадової інструкції, зокрема, зазначено, що помічник начальника має право:

4.1. Приймати участь в планових і позапланових інвентаризаціях;

4.2. Вести переговори з контрагентами при підготовці, укладені, виконанні, розірванні доходних договорів порту, які необхідні для виробничої діяльності служби.

4.3. Візувати: угоди із сторонніми організаціями, ініціаторами якими є служба; акти виконаних робіт; документи (листи, рапорти, висновки, заявки та ін.), які необхідні для виробничої діяльності, ініціатором якої є служба.

4.4. Використовувати всі види зв`язку.

Аналіз Посадової інструкції в цілому та, зокрема, пунктів, на які посилається позивач, дає підстави дійти висновку, що 07 листопада 2018 року, звертаючись з адвокатським запитом до Управління СБУ в Одеській області, ОСОБА_1 діяв як адвокат в порядку представництва інтересів клієнта, а не як помічник начальника портофлоту.

Крім того, за правилом, яке міститься у правовій доктрині, задачі працівника окреслюють загальний вектор та напрямки його діяльності та посадових обов`язків, які повинен здійснювати працівник під час виконання роботи.

Апеляційний суд також зазначає, що з Посадової інструкції вбачається, що основною задачею помічника начальника служби флоту є (п. 1.1):

-організація безпечної роботи суден служби флоту, спрямована на своєчасне і якісне обслуговування суден і інших плавзасобів, сторонніх підприємств, господарств порту, що знаходяться на портовій акваторії, у причалів порту, зовнішньому рейді, спрямоване на забезпечення виконання виробничо-фінансового плану;

-участь в розробці і поточний контроль ефективної реалізації планів збільшення прибутків та скорочення видатків суден служби флоту, а також ефективне використання цих суден;

-пошук завантаження для суден служби флоту, що виведені з експлуатації та знаходяться у відстої.

Тобто у даному конкретному випадку права та обов`язки ОСОБА_1 як помічника начальника портофлоту окреслені в межах організації та забезпечення служби флоту.

Доводи позивача про те, що він виконував доручення керівництва порту, не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, так як не надано жодного належного та допустимого доказу. Колегія суддів зазначає, що представництво інтересів адвокатом Розовайкіним М.Л. окремих працівників підприємства не входило до посадових обов`язків помічника начальника портофлоту. Здійснення адвокатської діяльності з використанням правових гарантій та механізмів (адвокатський запит), які передбачені правовим статусом адвоката, ОСОБА_1 щодо представництва інтересів працівників ДП «Одеський морський торговельний порт» в Управлінні СБУ в Одеській області 07 листопада 2018 року під час робочого часу не було можливим, так як є порушенням трудової дисципліни.

Доводи ДП «Одеський морський торговельний порт» про те, що таких доручень керівництво порту не надавало ОСОБА_1 , знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи. Апеляційний суд додатково зазначає, що безпосередній керівник (начальник служби флоту) навпаки звернувся із рапортом від 05.12.2018 вих. №26/1809, який є однією із підстав проведення службового розслідування і видання наказу №771 від 10.12.2018 (т. 1, а.с. 120).

Враховуючи вищенаведене, безпідставними є посилання позивача на те, що він виконував свої посадові обов`язки як помічник начальника портофлоту 07 листопада 2018 року під час звернення із адвокатським запитом до правоохоронних органів Одеської області з 14:00 год по 17:30 год.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди необхідно відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник ОСОБА_1 не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу своєї правової позиції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що «… усім з 2018 р. чітко відомо, що у позивача жодних прогулів на роботі не було, що звинувачення у прогулах цинічно сфальшовані та використані розбещеними кримінальниками у мантіях чи без мантій, чи у морській сфері, чи в анти корупційних органах, - як фіговий листочок задля окозамилювання оточуючими невігласами та й такими неуками, хто впритул не бажає бачити і чути про кричущий кримінал», то колегія суддів зауважує, що вказані доводи скаржника є припущеннями, загалом не стосуються предмета доказування у вказаній справі.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно «невірної оцінки доказів у суді 1 інстанції: зумисно прихована у повному тексті рішення суду від 12.10.2022 р. фактично і законно обґрунтована роль позивача як ВИКРИВАЧА системної корупції і посадової оргзлочинності в портовій галузі та в судовій системі України» з подальшою зміною рішення суду першої інстанції шляхом доповнення мотивувальної частини ч. 4 ст. 235 КЗпП України, то апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 232 КЗпП України у разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв`язку із здійсненим ним або його близькою особою повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому грошової компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку, а у випадку неможливості поновлення - у розмірі дворічного середнього заробітку.

У частині першій статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» наведено значення термінів, які вживаються у цьому Законі, зокрема: викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2022 року у справі № 361/8080/18 (провадження № 61-354св22) надаючи тлумачення пункту 3 частини першої статті 28, пункту 3 статті 53 Закону України «Про запобігання корупції» зазначав, що…[викривач набуває свого статусу з моменту, коли він здійснив всі залежні від нього дії для повідомлення про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, щоб відповідна інформація надійшла до адресата.

З моменту набуття особою статусу викривача, останній здобуває імунітет, суть якого розкрито в частині третій статті 53 Закону України «Про запобігання корупції».

Проте позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу набуття правового статусу «викривач», яке міститься у Законі України «Про запобігання корупції» та закріплює гарантії такого статусу.

Додатково суд зауважує, що згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства відноситься, зокрема принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.

Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена в статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а про те, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду; суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог, тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія зауважує, що позовна заява ОСОБА_1 не містить жодного посилання на те, що він набув правовий статус викривача в аспекті Закону України «Про запобігання корупції» і таке звільнення пов`язано безпосередньо із набуттям такого правового статусу. Таких доказів також не надано і у суді апеляційної інстанції.

Щодо доводів ОСОБА_1 стосовно того, що рішення профспілкового органу видано пізніше його звільнення, то колегія суддів зазначає таке.

Дійсно, відповідно до частини першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 4 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно з частиною дев`ятою статті 43 КЗпП України якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Згідно з усталеною судовою практикою суд, встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Отже, як при звільненні члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП України), так і при звільненні члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (стаття 252 КЗпП України) суд має зупинити провадження у справі та запитати відповідний орган щодо згоди на звільнення. Відсутність такого рішення під час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 607/1422/17 (провадження №61-2087св19).

Водночас апеляційний суд звертає увагу, що згода на звільнення ОСОБА_1 профспілковим органом (датована 20.03.2019) була надана до звернення позивача до суду першої інстанції, що фактично звільнило суд від витребування такого рішення під час вирішення трудового спору.

Крім того, матеріали справи містять докази того, що роботодавець звертався до профспілкового органу для надання висновку ще 20.12.2018, однак відповіді на своє звернення не отримав, що зумовило необхідність повторного звернення.

Апеляційний суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №199/6713/14-ц, провадження №14-92цс19, зроблено висновок, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників. Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №9901/324/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21, від 08 липня 2021 року у справі №9901/235/20 зазначено, що у процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасник судового процесу має ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, суду та конкретних суддів. Суд не має толерувати використання у процесуальних заявах образливих характеристик. Учасник справи може мати сумніви у тому, чи відповідають дії суду чинному законодавству, а також у неупередженості або об`єктивності суддів та може скористатися інститутом відводу суддів за наявності визначених законом підстав. Проте у скаргах і заявах, як по суті, так і з процесуальних питань, повинен бути стриманим і коректним у словах, утримуватися від надання особистісних характеристик і оцінок.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що текст апеляційної скарги, що підписаний безпосередньо ОСОБА_1 , котрий має правовий статус адвоката, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру адвокатів України, містить негативні вербальні засоби комунікації стосовно особистісних характеристик загалом правосуддя в Одеському регіоні, так і безпосередньо суддів Одеського апеляційного суду, що є неприпустимою формою поведінки сторони у справі.

Загалом, пояснення та доводи позивача ОСОБА_1 як у суді першої інстанції (позовна заява та заяви у справі), так і у суді апеляційної інстанції (апеляційна скарга), мають непослідовний хаотичний характер та, як наслідок, відрізняються один від одного. Фактично відбувається зсув викладення обставин з однієї сфери в іншу (від незаконного звільнення до незрозумілих статей та коментарів в мережі Інтернет, надання власних припущень щодо суддівського корпусу Одеської області), що загалом не корелюється з підставами та предметом позову. На суб`єктивне переконання колегії суддів, такі дії позивача, а також подання численних та необґрунтованих відводів як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції, не сприяють швидкому та процесуально ефективному розгляду трудової справи, на якому неодноразово наголошував сам позивач.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовну заяву подано особою, яка відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог повністю, судові витрати, понесені Державним підприємством «Одеський морський торговельний порт» за подачу апеляційної скарги у розмірі 7159,03 гривні необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Головуючий суддя Громік Р.Д. перебував у відпустці з 26 лютого по 01 березня 2024 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 березня 2024 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Компенсувати Державному підприємству «Одеський морський торговельний порт» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 7159,03 гривень за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 березня 2024 року

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький