1Справа № 335/1807/24 2-з/335/45/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про відмову в забезпеченні позову
19 березня 2024 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Соболєвої І.П., розглянув в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) учасників справи в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-б заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,
На розгляді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 , в якому просить суд: звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2012 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (виконавчий лист № 0818/6483/2012, виданий 03.08.2012), за період з червня 2012 року по лютий 2018 року, за період з червня 2018 року по березень 2022 року, за період з червня 2022 року по вересень 2023 року, зупинити стягнення в межах виконання виконавчого провадження № 36753828 на підставі рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до розгляду справи по суті та набрання рішенням законної сили.
Разом із позовною заявою позивач подавав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення в межах виконання виконавчого провадження № 36753828 на підставі рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на у тримання дитини ОСОБА_4 до розгляду справи по суті та набрання рішення законної сили; заборони державному виконавцю у виконавчому провадженні № 36753828 стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів до набрання законної сили рішення суду у даній справі.
Ухвалою суду від 19.02.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в обраний ним спосіб відмовлено.
19.03.2024 до суду вдруге надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони державному виконавцю Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 36753828, стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , заборгованості по сплаті аліментів за період з червня 2012 року по лютий 2018 рок, заборгованості по сплаті аліментів за період з червня 2018 року по березень 2022 року, заборгованості по сплаті аліментів за період з червня 2022 року по вересень 2023 року до розгляду справи № 335/1807/24 по суті та набрання рішення законної сили.
Заява мотивована тим, що предметом спору у даній цивільній справі є часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2012. Зазначений оспорюваний розмір заборгованості за аліментами виник під час примусового виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2012 (справа № 0818/6483/2012) в Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП № 36753828. Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 36753828 від 22.03.2013 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 0818/6483/2012, виданого 03.08.2012.
Крім того, в провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про розміру аліментів, зокрема і зміну розміру аліментів, які стягуються примусово, в межах ВП № 36753828.
Суд зазначає, що заява про забезпечення позову мотивована переважно аналогічно до попередньої заяви, яка вже розглядалася судом 19.02.2024. Також заявник посилається на помилки в розрахунках державного виконавця, стягнення сум за один й той самий період тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи, та без фіксації судового процесу, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2012 на утримання дитини.
Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2012 у справі № 0818/6483/2012 частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, а саме з 07.06.2012 та до повноліття дитини.
Вказане рішення набрало законної сили.
На виконання вказаного судового рішення 03.08.2012 було видано виконавчий лист, який наразі перебуває на примусовому виконанні.
Отже, позивач не оскаржує виконавчий документ, на підставі якого здійснюється стягнення, а просить звільнити його від сплати аліментів, що стягуються на підставі судового рішення, що не узгоджується з приписами п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а в даному випадку дитини ОСОБА_4 , права якої будуть порушені в разі зупинення стягнення.
Крім того, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 908/309/21, від 04.11.2021 у справі № 907/416/21, від 24.06.2021 у справі № 310/9167/20, від 12.01.2023 у справі № 334/9179/21).
Ба більше, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).
Відповідно до частини п`ятої 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з пунктом дев`ятим частини третьої ст. 129 Конституції України, є обов`язковість рішень суду.
Безпосередньо в статті 2 ЦПК України закріплено принцип обов`язковості судових рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Слід зазначити, що при виконанні судових рішень слід керуватися інтересами стягувача, оскільки стягувач вправі очікувати від держави вчинення всіх дій, які б наближали його до виконання судового рішення. У цьому сенсі наявність невиконаного судового рішення не вселятиме стягувачеві надію, що Україна як держава робить усе, аби наблизити стягувача до бажаної ним законної мети виконання судового рішення як стадії реалізації права стягувача на справедливий суд у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 905/3773/14-908/5138/14).
Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейським судом з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.
У рішенні від 18.05.2004 Європейський суд з прав людини у справі «Продан проти Молдови» також наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.
На переконання суду, доводи заяви ОСОБА_1 щодо помилок в розрахунках державного виконавця, стягнення сум за один й той самий період тощо, не є підставами для забезпечення позову, а можуть стати підставою для оскарження дій та рішень державного виконавця у визначений законодавством спосіб.
Тобто заявник фактично не погоджується з діями та рішеннями державного виконавця під час примусового виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2012 у справі № 0818/6483/2012 в межах виконавчого провадження ВП № 36753828, а саме з розрахунками, розміром сум, що стягуються тощо. В цей же час та обставина, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та особою з знадністю, не є підставою для забезпечення позову в розумінні п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.
За таких обставин, вжиття заходів забезпечення шляхом заборони проведення виконавчих дій в процедурі виконавчого провадження фактично спрямовані на зупинення виконання судового рішення в справі № 0818/6483/2012, що свідчить про порушення прав стягувача та дитини у виконавчому провадженні, не переслідує легітимну мету та не узгоджується з приписами п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.
Підсумовуючи все вищевикладене, у задоволені заяви ОСОБА_1 , що надійшла до суду 19.03.2024, про забезпечення позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 154, 260, 261, 247, 353 ЦПК України, суд
У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 15.03.2024 про забезпечення позову, яка надійшла до суду 19.03.2024 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалу складено в повному обсязі 19.03.2024.

Суддя І.П. Соболєва