Справа № 229/3292/23
Провадження № 2-др/229/11/24
10 травня 2024 р. м. Дружківка, Донецької області
Дружківський міський суд Донецької області в складі:
головуючого судді Медінцевої Н.М.,
за участю секретаря Шайгородської О.Г.,
без участі сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дружківка заяву представника заявника ОСОБА_1 , який діє в інтересах заявника ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом представника позивача -адвоката Гуревич Родіона Геннадійовича, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпро, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
При ухваленні рішення у справі суд не вирішував питання про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, оскільки представником позивача подавалась до початку судових дебатів заява відповідно до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України, що нею будуть подані докази, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У зв`язку із зазначеним на теперішній час представником протягом 5 днів подається заява про ухвалення додаткового рішення, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпро на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі12 000 грн. та судовий збір у сумі 868,88 грн.
В судове засідання представник заявника ОСОБА_1 та заявник ОСОБА_2 не з`явились, в заяві про ухвалення додаткового рішення представник просив розгляд справи проводити без їх участі, заявлені вимоги підтримують, просять задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача ТОВ Фінансова компанія Дніпро в судове засідання не з`явився, надав до суду заперечення на клопотання, та проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача.
На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 123, ч.6 ст. 124 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Отже, перебіг процесуального строку подання заяви про ухвалення додаткового рішення почався з 16.04.2024 року, останнім днем подачі цієї заяви було 20.04.2024 року. Вказана заява 17.04.2024 року представником заявника була сформована та подана через Електроний суд з дотриманням процесуального строку, встановленого абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Процесуальним законодавством встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат (п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України).
Відповідно до ч.1, 3 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З рішення суду вбачається, що суд, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 питання розподілу судових витрат, а саме витрат на правову допомогу не вирішував.
Із поданої 17.03.2024 суду заяви встановлено, що розрахунок витрат, які поніс відповідач на правову допомогу та докази цих витрат витрат будуть подані протягом 5-ти днів після ухвалення рішення по справі (а.с.66).
Заява адвоката Гуревич Р.Г. про прийняття додаткового рішення щодо стягнення судових витрат під час розгляду справи була направлена на адресу суду через Електронний суд 17.04.2024 (в строк, встановлений нормами ч.8 ст.141 ЦПК України), містить перелік документів, які додані адвокатом до заяви. Зокрема адвокатом суду надано Договір про надання юридичних послуг від 22.05.2023 року, укладеного між адвокатом Гуревич Р.Г. та Костіною Р.О.; ордер від 23.05.2023 року серії АН № 1162621 про надання правничої допомоги ОСОБА_2 ; Акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 16.04.2024, де зазначена вартість послуг адвоката в сумі 12 000 гривень. А.с.72-80.
Відповідач надав заперечення на клопотання заявника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, своє заперечення мотивує тим, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, відповідно до ст. 4 ст. 137 ЦПК України мають бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витраченим на виконання робіт, обсягом наданих адвокатом послуг на виконання робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі і впливом вирішення питання на репутацію сторону або публічним інтересам справи. Вважає, що предмет позову не є складним та не потребує значного часу для вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складання великої кількості документів та інше. Просить суд, відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, а також відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокатом Гуревич Р.Г. був наданий звіт про надану правову допомогу. А.с. 73.
Рахунок згідно якого ОСОБА_2 сплатила адвокату Гуревич Р.Г. вартість юридичних послуг. А.с. 74.
У п.п.в) п.4.3 Договору про надання юридичних послуг від 22.05.2023 року сторони узгодили, що клієнт сплачує адвокату гонорар в сумі 6000,00 грн., який встановлюється за домовленістю сторін.
Окрім того, матеріали справи містять перелічені в Акті позовну заяву, заяву до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. про надання документів по справі ВП № 68262048, клопотання від 06.03.2024 року, заяву про прийняття додаткового рішення у справі, тобто надані адвокатом докази підтверджують виконану ним роботу в рамках даної справи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 137,141, 258,264, 270,352-353 ЦПК України, суд,
Заяву задовольнити.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя Н.М. Медінцева