Справа № 626/1196/24
Провадження № 2-о/626/140/2024
УХВАЛА

Іменем України

25.04.2024 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Гусара П.І.,

за участю секретаря Івашкіної Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Краснограді, у відсутності сторін, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 із заінтересованою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, здійснення ним постійного догляду за дієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка за станом здоров`я, не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки та потребує постійного стороннього догляду.

В обґрунтування заяви представник ОСОБА_1 - адвокат Атаманюк П.В. зазначив, що ОСОБА_1 доглядає за своєю матір`ю похилого віку з порушеннями функцій організму, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду вдома на непрофесійній основі від фізичної особи. ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за своєю матір`ю. ОСОБА_2 , яка згідно висновку лікарсько-консультативної комісії № 1296 від 19.12.2023 має захворювання та порушення, та потребує надання соціальної послуги по догляду на непрофесійній основі, та згідно висновку визначено наявність порушення функцій організму через які невиліковно хвора особа не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. ОСОБА_2 є особою потерпілою від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням Серія НОМЕР_2 , та знаходиться на пенсії по інвалідності, з ІІІ групою інвалідності ліквідатора наслідків аварії на ЧАЄС. Згідно акту проведення обстеження сім`ї від 12.03.2024 заявник проживає з матір`ю разом за адресою: АДРЕСА_1 , та як її син здійснюю за нею постійний щоденний догляд. 14.03.2024 року приватним нотаріусом Красноградського РНО Харківської області Мошковою Н.О. за реєстровим номером 561 посвідчено договір здійснення постійного догляду за особою, яка його потребує між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , предметом якого є здійснення, безоплатно, постійного догляду на непрофесійній основі за ОСОБА_2 її сином ОСОБА_1 . Кабінет Міністрів України 23 вересня 2020 року прийняв постанову № 859, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Факт постійного надання соціальних послуг (догляду) інвалідам та хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, може бути встановлений структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад за місцем проживання/перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі із дотриманням Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 р. № 859 із змінами та доповненнями. Отже, законодавством визначено порядок встановлення факту постійного надання соціальних послуг (догляду) інвалідам та хворим, відповідно заявник звернувся до Відділу соціального захисту населення, щодо призначення компенсації по догляду за особами які не можуть самообслуговуватися. Але оскільки середньомісячний сукупний дохід перевищує рівень прожиткового мінімуму для сім`ї то заявнику було відмовлено. Заявник знаходиться на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , і у відповідності до картки обстеження та медичного огляду є обмежено придатним до військової служби. Заявник як особа зайнята постійним доглядом за хворою матір`ю, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду має право на відстрочку від мобілізації на підставі абз.10 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційній підготовку та мобілізацію». Заявник звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання йому такої відстрочки на підставі викладеної норми закону, але йому було відмовлено у відстрочці, оскільки з наданого висновку ЛКК не вбачається факту того, що мати потребує постійного догляду. Відповідно форма висновку ЛКК затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 09 березня 2021 року № 407 не передбачає такого формулювання: «потребує постійного догляду». В формі зазначено «Рекомендовано соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (необхідне підкреслити).». Заявник вимушений звернутися до суду, щодо встановлення факту здійснення постійного догляду за своєю матір`ю з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Від заявника ОСОБА_1 25.04.2024 року до суду надійшла заява про підтримання у повному обсязі заяви про встановлення факту постійного стороннього догляду та розгляд справи за його відсутності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 25.04.2024 року подав заяву в якій просить закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, постійного догляду за матір`ю з наступних підстав.

Зокрема у поданій заяві заявник не вказав та не надав доказів про те, що він використав всі передбачені законодавством можливості для встановлення та підтвердження факту здійснення постійного догляду за матір`ю в позасудовому порядку. Додане до заяви повідомлення про призначення соціальної допомоги фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі №50 свідчить про відсутність у заявника права на компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Проте даним документом не заперечується факт здійснення постійного догляду заявником за своєю матір`ю та не містить відмову у призначенні його надавачем соціальних послуг у даних правовідносинах. Оскільки необхідність такого догляду та сам факт його здійснення, встановлюється уповноваженим органом на підставі поданих доказів. Тобто такий факт заявник може підтвердити в позасудовому порядку.

Керуючись ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи було проведено за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний зсувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

Заявник просить встановити факт того, що він здійснює постійних догляд за своєю дієздатною матір`ю, яка за станом здоров`я, не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки та потребує постійного стороннього догляду, зокрема на підставі висновку ЛКК.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що метою встановлення цього факту є отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 10 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У відповідності до абзацу 10 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Згідно із преамбулою Закону України «Про соціальні послуги» цей Закон визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Порядок вирішення питання можливості оформлення постійного догляду за невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, у тому числі і за особами, що потребують постійного стороннього догляду, визначено Законом України "Про соціальні послуги", Порядком підготовки та перепідготовки фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2020 року № 430, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року № 1040.

Вказані нормативно-правові акти визначають порядок отримання статусу фізичної особи, яка надає соціальні послуги з догляду, внесення відомостей про таких осіб до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, порядок отримання витягу з такого Реєстру.

Пунктами 6, 10 статті 1 Закону України "Про соціальні послуги" визначено, що надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу "Надавачі соціальних послуг" Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, а отримувачі соціальних послуг - це особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону "Про соціальні послуги" фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: 1) особами з інвалідністю I групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3)громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Проте для отримання відповідного статусу, надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.

Формування реєстру здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг. Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2021 року № 99 (ч.6 ст.15 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про соціальні послуги" підставою для розгляду питання надання соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів є подання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчого органу міської ради міст обласного значення, ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи: 1) заяви особи або її законного представника про надання соціальних послуг; 2) звернення, повідомлення інших осіб в інтересах осіб/сімей, які потребують соціальних послуг.

З аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що факт постійного надання соціальних послуг (догляду) інвалідам та хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, може бути встановлений структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад за місцем проживання/перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі із дотриманням Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859.

Таким чином положеннями Закону України "Про соціальні послуги" та вказаного вище Порядку визначено, що нездатність особи до самообслуговування, що передбачає постійну потребу особи в сторонній допомозі, є підставою оформленням такого догляду в органах соціального захисту населення.

Саме нормами Закону України "Про соціальні послуги" врегульовано питання оформлення статусу особи щодо надання соціальних послуг фізичною особою не на професійній основі і за ст. 13 цього Закону надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859, визначено, що призначення і виплата компенсації здійснюються уповноваженим органом з місяця подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, зокрема таких документів: заяви про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі; заяви про згоду отримувати соціальні послуги; декларації про доходи та майновий стан, копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (для осіб з інвалідністю); висновку лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді громадян похилого віку внаслідок когнітивних порушень за формою, затвердженою МОЗ; висновку лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді невиліковно хворих осіб, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, за формою, затвердженою МОЗ.

Норми чинного законодавства не вимагають для призначення виплат особі, що здійснює догляд, встановлення в судовому порядку факту здійснення постійного догляду особи похилого віку, особи з інвалідністю І групи, з когнітивними порушеннями, невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися тощо. Необхідність такого догляду та сам факт його здійснення, встановлюється уповноваженим органом на підставі поданих документів.

З вказаного вбачається, що чинне законодавство передбачає позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка потребує такого догляду.

У разі не визнання уповноваженими особами - управлінням соціального захисту населення права заявника на отримання виплат, передбачених Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою КМУ від 23.09.2020 за № 859, заявник не позбавлений можливості оскаржити їх дії чи бездіяльність у судовому порядку. За предметом та можливими правовими наслідками цей спір існуватиме у сфері публічно-правових відносин.

Надання соціальних послуг у вигляді постійного догляду за особою, яка потребує такого догляду, здійснюється в порядку, встановленому чинним законодавством, і оформлюється рішенням відповідного органу, а тому даний факт не може бути встановлений в судовому порядку. У разі ж відмови заявнику бути надавачем соціальних послуг, тобто у внесенні певних відомостей до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг або у призначенні компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, він має право оскаржити таке рішення суб`єкта владних повноважень у судовому порядку.

Крім того суд звертає увагу, на те, що навіть якщо заявнику відмовлено у призначенні компенсації у зв`язку з перевищенням середньомісячного сукупного доходу, він не позбавлений можливості підтвердити цей факт довідкою органу соціального забезпечення або витягом з реєстру надавачів соціальних послуг.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц, міститься правовий висновок, в якому зазначено, що вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.

Наведене узгоджується також з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 та у постановах Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №363/5518/21, від 04 травня 2022 року у справі №372/285/21.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Враховуючи те, що чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту здійснення особою постійного стороннього догляду за особою, яка потребує такого догляду, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 255, ст. ст. 260, п. 15 ч. 1 ст. 353, 354, 355 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Провадження у цивільній справі за заявою за заявою ОСОБА_1 із заінтересованою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в Харківській апеляційний суд.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя