Справа № 485/596/24
Провадження №2/485/201/24
25 квітня 2024 року м.Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі
головуючої судді Бодрової О.П.,
секретар судового засідання Літвінова Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу №485/596/24, провадження №2/485/201/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товарна біржа «Смарагд-Південь», про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,
Стислий виклад позиції позивача
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, предметом якого є визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.
Свої вимоги обґрунтував тим, що 13 травня 2000 року у Снігурівському представництві товарної біржі «Смарагд-Південь» було укладено договір обміну квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено у Снігурівською філією Миколаївського МБТІ 17 травня 2000 року, між матір`ю позивача ОСОБА_3 , позивачем та відповідачем. Домоволодіння зареєстроване в цілому за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя мати позивача склала заповіт, відповідно до якого, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудженями за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку надану для обслуговування житлового будинку за тією ж адресою заповіла ОСОБА_1 . У зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення вказаного договору, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності на спадкове майно. На підставі зазначеного, просить суд визнати дійсним договір №239-п обміну квартири АДРЕСА_3 на будинок загальною площею 61,9 м2, житловою площею 33,9 м2, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 13 травня 2000 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у Снігурівському представництві товарної біржі «Смарагд-Південь» у журналі реєстрації біржових угод, реєстраційний номер № НОМЕР_1 ; визнати за матір`ю позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок загальною площею 61,9 м2, житловою площею 33,9 м2, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке виникло на підставі договору №239-п обміну квартири на будинок від 13.05.2000 року.
Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.
Інші процесуальні дії у справі
Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області своєю ухвалою від 12 березня 2014 року позовну заяву прийняла до розгляду, відкрила провадження у справі та постановила розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження /а.с.26-27/.
Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 04 квітня 2024 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду /а.с.67/.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомила.
Товарна біржа «Смарагд-Південь» про причини неявки до суду свого представника не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно.
За наявності умов, визначених у ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.
Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Суд встановив, що відповідно до повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18 січня 2023 року Снігурівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . В графі «Мати» значиться ОСОБА_3 /а.с.14/.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 26 грудня 2022 року Снігурівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 26 грудня 2022 року складено відповідний актовий запис №133 /а.с.11/.
За даними заповіту ОСОБА_3 , складеного 04.10.2012 та зареєстрованого за №55, остання заповіла своєму сину ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудженнями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку надану для обслуговування житлового будинку за тією ж адресою /а.с.12/.
06 квітня 2023 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Шульгою Т.В. заведено спадкову справу №36/2023 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.13/. За даними вказаної спадкової справи, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом та заповітом після смерті ОСОБА_3 /а.с.38-56/.
16 січня 2024 року приватним нотаріусом Шульгою Т.В. надано роз`яснення №8/02-14, згідно яких ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду з питання визнання права власності ОСОБА_3 на вищевказаний житловий будинок, або про визнання права власності на вищевказаний житловий будинок за ОСОБА_1 у порядку спадкування, у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору міни, до якого застосовуються правила до договору купівлі-продажу /а.с.15/.
Згідно інформації Снігурівської філії КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 23.01.2024, встановлено, що згідно паперових носіїв інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 28.12.2012, право власності на зазначену нерухомість зареєстровано в цілому за ОСОБА_3 , на підставі договору №239-п обміну квартири на будинок від 13.05.2000, виданого товарною біржею «Смарагд-Південь» у м.Снігурівка та зареєстровано в КП «ММБТІ» 17.05.2000 №11а-551 /а.с.10/.
За даними технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 , виготовленого станом на 30 березня 2000 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації (інвентарний номер №158, реєстровий номер №11-551), власником будинку значиться ОСОБА_3 , складовими житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є: А-1 житловий будинок, а-1 веранда, Б-1 літня кухня, В-1 вбиральня, Г-1 сарай, Д-1 погреб, №1 ворота, №2 хвіртка, №3 паркан, І відмостка. Загальна площа житлового будинку 61,9 кв.м /а.с.16-18/.
Згідно запису Погосподарської книги про перелік зареєстрованих та проживаючих осіб за адресою: АДРЕСА_2 , за вказаною адресою головою домогосподарства визначено ОСОБА_3 , кількість зареєстрованих та проживаючих осіб 2, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та її син ОСОБА_1 /а.с.58/.
Норми права які застосував суд, та мотиви їх застосування
Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Згідно зі ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 241, 242 ЦК України ( в редакції закону від 1963 року, який діяв на момент укладення договору ), та до ст.ст. 715, 716 ЦК України ( в редакції закону від 2004 року ) за договором міни кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. До договору міни застосовуються загальні положення про договір купівлю - продаж. Право власності за обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами.
Згідно ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Позивач ствердив, що істотні умови договору купівлі-продажу сторонами виконані, тоді як відсутність нотаріального посвідчення договору позбавляє його права розпорядитися фактично належним йому будинком.
Ухиляння будь-якої із сторін договору від його нотаріального оформлення на час його укладення є умовним в силу п.9 Додатку №1 до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 р. за N 399/2839 (втрата чинності 06.08.2012 рік,) відповідно до якого біржовий договір купівлі-продажу визнано правовстановлюючим документом, а згідно ст.15 Закону "Про товарну біржу" реєстрація договору на біржі прирівнювалась до нотаріального оформлення. При цьому продавець будинку не оспорював після спливу значного часу виконання угоди сторонами.
Статтею 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Зі змісту Договору № 239-п обміну від 13.05.2000 вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст.227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації.
Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.
При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.
Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Водночас зазначений договір міни у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.
Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.
До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. В даному випадку право власності виникло на підставі договору міни нерухомості №239-п від 13 травня 2000 року, зареєстрованого у Снігурівському представництві товарної біржі «Смарагд-Південь» від 13.05.2000, який проведено у якості біржової операції між членами біржі, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони.
Отримавши державну реєстрацію в «Миколаївському МБТІ» права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_2 , держава цим самим визнала право власності ОСОБА_3 на спірний будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.
Відповідно до частин першої-третьої статті 48 Закону України «Про власність» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється, зокрема, судом.
Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно за ст. 392 ЦК України ( в редакції закону від 2004 року ) власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Правова позиція щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягає використанню національними судами України як джерело права.
У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання стосовно ефективного здійснення права власності».
Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним.
У п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Таким чином, враховуючи, що право власності на будинок АДРЕСА_2 , перейшло до мати позивача ОСОБА_3 , на підставі договору обміну квартири на будинок №239-п від 13 травня 2000 року, укладеного на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», та зареєстрованого у Снігурівському представництві товарної біржі «Смарагд-Південь» 13 травня 2000 року, на дату укладення угоди реєстрація права власності на підставі біржової угоди не суперечила чинному законодавству, при укладенні правочину договору міни спірного будинку сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджено письмовими доказами, якими є вищезазначена біржова угода, відбулося повне виконання договору та вище вказаний будинок передано матері позивача, з моменту укладення договору і по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину міни квартири на будинок, а визнання права власності за договором міни не призведе до порушення прав будь-яких інших осіб, відсутність нотаріально посвідченого договору міни квартири на будинок унеможливлює відчуження квартири, тому позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання дійсним договору №239-п обміну квартири АДРЕСА_3 на будинок загальною площею 61,9 м2, житловою площею 33,9 м2, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 13 травня 2000 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у Снігурівському представництві товарної біржі «Смарагд-Південь» у журналі реєстрації біржових угод, реєстраційний номер № НОМЕР_1 , а також визнання за матір`ю позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок загальною площею 61,9 м2, житловою площею 33,9 м2, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке виникло на підставі договору №239-п обміну квартири на будинок від 13.05.2000 року, обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Щодо судових витрат
Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
На прохання позивача суд не стягує з відповідача судові витрати.
Керуючись ст. 4, 13, 81, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд
Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товарна біржа «Смарагд-Південь», про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.
Визнати дійсним договір №239-п обміну квартири АДРЕСА_3 на будинок загальною площею 61,9 м2, житловою площею 33,9 м2, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 13 травня 2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований у Снігурівському представництві товарної біржі «Смарагд-Південь» у журналі реєстрації біржових угод, реєстраційний номер №239-п.
Визнати за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок загальною площею 61,9 м2, житловою площею 33,9 м2, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке виникло на підставі договору №239-п обміну квартири на будинок від 13.05.2000 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Повне рішення складено 25 квітня 2024 року.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_5 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог:
Суддя О.П.Бодрова