УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" квітня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
судді Єфіменко Н.В.,
за участі секретаря Лущан В.О.,
прокурора Гончаренко М.В..
представника відповідача-1 ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача -1 про залишення позову без розгляду у справі за позовом Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону в інтересах держави в особі Акціонерного товариства «Українська оборонна промисловість», Державного підприємства «Харківський машинобудівний завод «ФЕД» до Харківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування державних актів, -
08.01.2019р. ухвалою Київського районного суду м. Харкова провадження у справі відкрите, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.
06.08.2020р. ухвалою Київського районного суду м. Харкова провадження у справі зупинене.
28.05.2021р. ухвалою Київського районного суду м. Харкова провадження у справі поновлене.
19.03.2024р. ухвалою Київського районного суду м. Харкова залучено до участі у справі, в якості правонаступника позивача Державного підприємства «Харківський машинобудівний завод «ФЕД», - Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський машинобудівний завод «ФЕД».
24.01.2022 р. та 30.10.2023р. представником відповідача-1 подані клопотання про залишення позову без розгляду за відсутності у Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону права подавати позови в інтересах ДП та АТ. Крім того, вважає, що прокурором при зверненні не було дотримано вимог ст. 23 закону України «Про прокуратуру» та не було доведено наявності у нього підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді.
У судовому засідання представник відповідача-1 заявлені клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.
Прокурор проти задоволення клопотання представника відповідача-1 заперечував.
Представники Акціонерного товариства «Українська оборонна промисловість», Державного підприємства «Харківський машинобудівний завод «ФЕД», належним чином повідомлені про дату. час та місце проведення підготовчого засідання, не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.223 ЦПК України, судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивачів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного:
Щодо клопотання представника відповідача-1 про залишення позову без розгляду.
Відповідно до ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
За приписами ч.3 та 4 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.185 цього Кодексу.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва інтересів держави, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові.
Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі нема, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 та від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17.
Отже, бездіяльністю компетентного органу щодо захисту прав та інтересів держави є невжиття ним заходів для такого захисту протягом розумного строку після того, як йому стало або повинно було стати відомо про можливе порушення зазначених прав або інтересів, а не про лист прокурора. Питання про те, який строк вважати розумним, суд має вирішувати у кожному випадку з огляду на конкретну конфліктну ситуацію.
З огляду на викладене підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1-3 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»).
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.
Аналізуючи зазначені вище положення слід дійти висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України(справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Відтак, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.
З метою підвищення ефективності функціонування державних підприємств, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами Кабінет Міністрів України постановою від 29 грудня 2010 року №1221 утворив Державний концерн «Укроборонпром» з включенням до його складу державних підприємств згідно з додатком.
Державне підприємство «Харківський машинобудівний завод «ФЕД» входило до переліку державних підприємств, що включені до складу Державного концерну «Укроборонпром».
Відповідно до ст.3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»(в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення) об`єктами управління державної власності є, у тому числі майно, яке передане казенним підприємствам в оперативне управління; майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям; майно, яке передане державним господарським об`єднанням.
Суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Кабінет Міністрів України, міністерства та інші органи виконавчої влади (далі - уповноважені органи управління (стаття 4 цього Закону).
У 2012 році ч.2 ст.3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» була доповнена абзацом такого змісту: «Особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі визначаються Законом України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі».
Відповідно до ст.2 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» до об`єктів управління державної власності в оборонно-промисловому комплексі належать: майно державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які входять до складу Державного концерну «Укроборонпром».
Статтею 3 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» встановлено, що суб`єктами управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі є: Кабінет Міністрів України та Державний концерн «Укроборонпром».
Положеннями ст.4 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» передбачено, що Державний концерн «Укроборонпром» є уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі. До складу Концерну входять державні підприємства оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенні підприємства (далі - учасники Концерну) .
Права та обов`язки позивача-2 в процесі управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, яке здійснює АТ, передбачені ст.7 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі». Зокрема, пунктами 8, 15, 18 частини першої цієї статті визначено, що в процесі управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі Концерн надає згоду на відчуження та списання об`єктів управління державної власності в оборонно-промисловому комплексі учасників Концерну; веде облік об`єктів державної власності, що перебувають в управлінні Концерну, здійснює контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів; виявляє державне майно, яке тимчасово не використовується Концерном та його учасниками, та вносить пропозиції щодо його подальшого використання.
Згідно з ст.7 Статуту АТ «Укроборонпром» Товариство відповідно до Закону України Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності здійснює управління корпоративними правами (частками у статутному капіталі) щодо господарських товариств в оборонно-промисловому комплексі та виконує функції уповноваженого суб`єкта господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі щодо об`єктів державної власності, що не ввійшли до статутного капіталу господарських товариств в оборонно-промисловому комплексі. Товариство як уповноважений суб`єкт управління об`єктами державної власності здійснює повноваження, визначені пунктом 23 цього Статуту, щодо державних підприємств, зокрема казенних підприємств, які на момент припинення Державного концерну Укроборонпром входили до його складу, до їх перетворення в господарські товариства (далі - державні підприємства).
Статтею 21 Статуту АТ «Укроборонпром» передбачено, що метою діяльності товариства є посилення обороноздатності України, реалізація ефективного управління, інвестиційно-інноваційного розвитку промисловості України, регулювання, контроль та координація діяльності господарських товариств в оборонно-промисловому комплексі, а також державних підприємств для забезпечення їх сталої та ефективної діяльності, одержання прибутку від господарської діяльності, впровадження засад корпоративного управління відповідно до найкращих міжнародних практик, управління об`єктами державної власності, які не ввійшли до статутного капіталу господарських товариств в оборонно-промисловому комплексі та передані в управління товариству в порядку, передбаченому законодавством, сприяння структурній перебудові оборонно-промислового комплексу України, підвищення рівня воєнної безпеки держави та сприяння розвитку сил безпеки і сил оборони.
За цих обставин, враховуючи наявність делегованих державою повноважень у сфері управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, інтереси Держави Україна полягають, зокрема, у розвитку оборонно-промислового комплексу України, одним із спеціальних суб`єктів якого є позивач-1 до компетенції якого віднесені повноваження, визначені у Законі України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі».
У свою чергу, ТОВ «ХМЗ «ФЕД», як товариство, яке входить до складу ДП «Укроборонпром», є безпосереднім учасником оборонно-промислового комплексу, а його господарська діяльність безпосередньо впливає на інтереси держави у відповідній сфері.
Пред`явлення позову прокурором в інтересах держави в особі позивача- та 2 викликано саме необхідністю захисту інтересів держави у суді, оскільки припинення права користування земельною ділянкою з порушенням встановленої законодавством України процедури є порушенням прав та інтересів держави, що потребують їх захисту в судовому порядку.
Враховуючи вищевикладене, клопотання представника відповідача-1 задоволенню не підлягає.
Щодо закриття підготовчого засідання.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Під час підготовчого провадження судом проведено відповідні дії, які передбачені ч. 2 ст.197 ЦПК України.
У підготовчому засіданні встановлено, що спір між сторонами до судового розгляду не врегульований, процесуальних клопотань учасниками справи не заявлялось, підстав для відкладення підготовчого засідання немає.
З урахуванням викладеного підготовче засідання підлягає закриттю, а справа призначенню до судового розгляду по суті.
Керуючись ст.ст. 197, 200, 260 ЦПК України, -
У задоволенні клопотання представника відповідача-1 про залишення позову без розгляду, - відмовити.
Підготовче провадження закрити та призначити справу до судового розгляду по суті на 16.05.2024 о 09.30.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Єфіменко