Справа №303/2154/24
УХВАЛА

11 березня 2024 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Полянчук Б.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Івановецької сільської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Івановецької сільської ради про визнання права власності.

Позовна заява подана без дотримання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 , посилаючись на ч.3 ст.136 ЦПК України просив звільнити його від сплати судового збору, оскільки він не винуватий в позбавленні його права власності на земельну ділянку, він є пенсіонером і знаходиться у важкому матеріальному стані. Крім того, вважав, що не повинен оплачувати судовий збір у зв`язку з допущеними іншими особами помилками.

Вирішуючи зазначене клопотання слід взяти до уваги пункт 1 роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014, в якому зазначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Таким чином, ч.ч. 1,3 ст.136 ЦПК України передбачають, що суд враховуючи майновий стан сторони, може звільнити від сплати судового збору у порядку, передбаченому законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, відстрочення та розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його оплати та повернення судового збору визначає ЗУ «Про судовий збір», тому саме цим законом необхідно керуватися при вирішенні клопотання позивача.

Стаття 8 ЗУ «Про судовий збір» передбачає, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Позивач просив звільнити його від сплати судового збору, оскільки він є пенсіонером, знаходиться у важкому майновому стані, а також не повинен сплачувати судовий збір за виправлення помилок інших осіб.

Таким чином, для вирішення заявленого позивачкою клопотання суду необхідно врахувати майновий стан сторони та встановити наявності умов, що зазначені в п.3 ч.1 ст.8 ЗУ «Про судовий збір».

Позивачем не долучено до позовної заяви жодного доказу, який міг би підтвердити його майновий стан.

Водночас слід зазначити, що саме по собі подання доказів майнового стану недостатньо для вирішення клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки, крім того, необхідно встановити наявність умов, які передбачені частиною 1 ст.8 ЗУ «Про судовий збір» та надати докази їх наявності.

Звертаючись до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору позивач не зазначив, які саме наявні умови для звільнення його від сплати судового збору за ст.8 ЗУ «Про судовий збір» та не долучив до позовної заяви докази, які ці обставини підтверджують.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору.

Таким чином, позивачем не долучено до позовної заяви документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно зі ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день звернення з позовом до суду складає 1211,20 грн. та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день звернення з позовом до суду складає 15140 грн.

Виходячи з вимог ст. 176 ЦПК України ціна позову за позовними вимогами майнового характеру про визнання права власності на майно визначається вартістю майна.

Звертаючись з позовом до суду позивач заявив позовну вимогу майнового характеру про визнання права власності на майно, при цьому зазначив ціну позову 115 557 грн., виходячи з висновку про вартість майна від 29.02.2024 ФОП ОСОБА_2 .

Водночас слід зазначити, що постановою КМУ України № 1440 від 10.09.2003 затверджено «Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Так, п.п. 56 зазначеного нормативного акту передбачено, що звіт про оцінку майна складається в електронній та паперовій формі, якщо складання звіту про оцінку майна в паперовій формі передбачено нормативно-правовими актами з оцінки майна або договором на проведення оцінки майна, та може складатися в повній або стислій формі.

Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити:

опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати;

дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства;

мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки;

перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка;

перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки;

виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка;

опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки;

висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки;

виклад змісту застосованих методичних підходівметодів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна;

письмову оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість

висновок про вартість майна;

додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

57. Звіт про оцінку майна дозволяється складати у стислій формі у разі доопрацювання (актуалізації) оцінки об`єкта оцінки на нову дату оцінки, а також в інших випадках, визначених відповідними національними стандартами.

У звіті про оцінку майна, складеному у стислій формі, повинні зазначатися етапи проведення незалежної оцінки майна, здійснені оціночні процедури, міститися висновок про вартість, а також зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація.

У звіті про оцінку майна, складеному у стислій формі з метою доопрацювання (актуалізації) оцінки на нову дату, повинні зазначатися:

дата оцінки та дата завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства;

мета проведення оцінки та перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки;

перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка;

додаткові відомості про зібрані використані під час доопрацювання (актуалізації) оцінки вихідні дані та інша інформація про об`єкт оцінки, які можуть вплинути на достовірність та об`єктивність оцінки майна, проведеної на нову дату;

висновки про та найбільш ефективне використання об`єкта оцінки, їх зміну порівняно з попередньою датою оцінки;

зміст використаних методичних підходів, методів та оціночних процедур, у разі потреби - з наведенням необхідних розрахунків, а також змісту відповідних застережень і припущень;

висновок про вартість майна;

додатки з вихідними даними та іншою інформацією, що були використані в процесі проведення оцінки.

Відповідними національними стандартами можуть передбачатися додаткові вимоги до змісту звіту про оцінку майна у стислій формі.

Не дозволяється у стислій формі звіту про оцінку майна у разі проведення незалежної оцінки цілісних майнових комплексів, часток (паїв, акцій) або повторного доопрацювання (актуалізації) оцінки майна. Відповідними національними стандартами можуть визначатися інші випадки, коли складення звіту про оцінку майна у стислій формі забороняється.

58. Доопрацювання (актуалізація) оцінки майна може здійснюватися у разі закінчення строку дії звіту про оцінку майна та висновку про вартість майна, встановленого законодавством, або на вимогу замовника оцінки коли істотних змін в умовах функціонування та фізичному стані об`єкта оцінки, а також стані ринку подібного майна від дати оцінки до дати оцінки, на яку передбачається здійснення доопрацювання (актуалізація), не відбулося.

Доопрацювання (актуалізацію) оцінки майна та з цією метою складення у стислій формі звіту про оцінку майна здійснює оцінювач та суб`єкт оціночної діяльності, які складали у повній формі звіт про оцінку цього майна. У цьому разі попередній звіт про оцінку майна, складений у повній формі, розглядається як невід`ємна частина звіту про оцінку майна у стислій формі.

З метою доопрацювання (актуалізації) оцінки із замовником укладається новий договір на виконання робіт з доопрацювання (актуалізації) оцінки майна, якщо можливість її проведення не була передбачена у договорі на проведення оцінки майна.

59. Звіт про оцінку майна підписується оцінювачами, які проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Документи та інші інформаційні матеріали, зібрані оцінювачами у процесі проведення оцінки майна, разом із звітом про оцінку майна зберігаються в електронній формі в оцінювачів, які безпосередньо складали звіт про оцінку майна, та архіві суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання протягом трьох років від дати складання такого звіту, якщо більший строк не встановлено законодавством.

60. Висновок про вартість майна повинен містити відомості про:

замовника оцінки та виконавця звіту про оцінку майна;

назву об`єкта оцінки та його коротку характеристику;

мету і дату оцінки;

вид вартості, що визначався;

використані методичні підходи;

величину вартості, отриману в результаті оцінки.

У разі потреби оцінювач має право відобразити у висновку свої припущення та застереження щодо використання результатів оцінки.

Висновок підписується оцінювачем (оцінювачами), який безпосередньо проводив оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Законодавством можуть бути встановлені додаткові вимоги до оформлення висновку про вартість об`єкта оцінки.

61. Звіт про оцінку майна, додатки до нього готуються не менш як у двох примірниках, один з яких зберігається в оцінювача, а інші видаються замовнику після реєстрації в книзі обліку виданих документів.

Звіт про оцінку майна в електронній формі складається та підписується всіма оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, та керівником суб`єкта оціночної діяльності або уповноваженою ним особою шляхом накладення їх кваліфікованого електронного підпису з урахуванням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг.

На підтвердження вартості спірного майна позивачем долучено до позовної заяви висновок про вартість майна, складений у стислій формі, але згідно п.57 Національного стандарту №1 у даному випадку складається звіт про оцінку майна, який дозволяється складати у стислій формі у разі доопрацювання (актуалізації) оцінки об`єкта оцінки на нову дату оцінки, а також в інших випадках, визначених відповідними національними стандартами. Водночас суду не надано докази, що зазначений висновок є доопрацюванням (актуалізацією) оцінки об`єкта оцінки на нову дату оцінки, а інших випадків можливості виготовлення звіту у стислій формі Національним стандартом №1 не передбачено. Крім того, у звіті про оцінку майна, не зазначено етапи проведення незалежної оцінки майна, здійснені оціночні процедури, а також зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація.

Крім того, всупереч п.60 Національного стандарту №1 висновок про вартість майна не містить відомості про назву об`єкта оцінки та його коротку характеристику, експертом взагалі конкретно не визначено, якої саме земельної ділянки проведена оцінка, оскільки у висновку містить тільки посилання на площу земельної ділянки та відомості про її розташування на території Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області. Зазначене не дозволяє прийти до висновку, що проведена оцінка саме спірної земельної ділянки.

За таких обставин висновок про вартість майна не є належним доказом, який підтверджує вартість земельної ділянки в с. Клячаново, Мукачівського району, Закарпатської області, контур 291, кадастровий №:03:002:0580, площею 0,1200 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, на яку позивач просить визнати за ним право власності.

Таким чином, приходжу до висновку, що встановлена позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна, а також неможливість встановити точну його ціну, оскільки наданий суду висновок про вартість майна неможливо взяти до уваги.

Частиною 2 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попереднього визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Звертаючись з позовом до суду позивач не зазначив та не надав суду докази на підтвердження дійсної вартості спірного майна, не сплатив судовий збір, тому на підставі ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» позивачу попередньо необхідно встановити розмір судового збору з позовних вимог майнового характеру в сумі 5 000 грн.

Виходячи з вимог ст.4, ЗУ «Про судовий збір» позивачу необхідно сплатити судовий у розмірі 5000 грн за реквізитами банківської установи, уповноваженої приймати судовий збір: отримувач коштів: ГУК у Зак. обл/Мукачівська тг/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37975895; код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA0007383; код класифікації доходів бюджету 22030101; найменування коду класифікації доходів бюджету: судовий збір; призначення платежу «судовий збір за позовом (ПІБ чи найменування), Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Згідно з ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу необхідно надати термін для виправлення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 259-261 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Івановецької сільської ради про визнання права власності залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали та роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною і буде йому повернута.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя