ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3245/24 Справа № 199/420/22 Суддя у 1-й інстанції - Авраменко А. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, (суддя першої інстанції Авраменко А.М.),

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, в якому з урахуванням уточнених вимог просила визнати недійсними, такими, що не дозволені користувачем, транзакції, вчинені 06 листопада 2021 року по її банківському рахунку та викраденій картці, за наслідками яких було знято кошти на загальну суму 24988 гривень, скасувати заборгованість в розмірі 24000 гривень, скасувати нараховані комісії, пеню, штрафні санкції, проценти за користування кредитом, які утворились внаслідок зазначених недозволених транзакцій, зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на банківському рахунку позивача до стану, у якому він перебував перед виконанням несанкціонований операцій 06 листопада 2021 року та стягнути моральну шкоду в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен день судового розгляду справи від початку отримання невідомою особою коштів за допомогою картки позивача.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано недійсними, такими, що не дозволені користувачем, транзакції, вчинені 06 листопада 2021 року по банківському рахунку НОМЕР_1 (картка № НОМЕР_2 ), відкритому на ім`я ОСОБА_1 , а саме наступні транзакції:

- зняття готівки в банкоматі CNCBPASTERASTR.6A, DNIPRO о 10 годині 56 хвилин 06 листопада 2021 року на суму 1047 гривень (сума у валюті картки);

- зняття готівки в банкоматі CNCBPASTERASTR.6A, DNIPRO о 10 годині 57 хвилин 06 листопада 2021 року на суму 1047 гривень (сума у валюті картки);

- зняття готівки в банкоматі CNCBPASTERASTR.6A, DNIPRO о 10 годині 58 хвилин 06 листопада 2021 року на суму 1047 гривень (сума у валюті картки);

- зняття готівки в банкоматі CNCBPASTERASTR.6A, DNIPRO о 10 годині 58 хвилин 06 листопада 2021 року на суму 1047 гривень (сума у валюті картки);

- зняття готівки в банкоматі CNCBPASTERASTR.6A, DNIPRO о 10 годині 59 хвилин 06 листопада 2021 року на суму 10400 гривень (сума у валюті картки);

- зняття готівки в банкоматі CNCBPASTERASTR.6A, DNIPRO о 11 годині 00 хвилин 06 листопада 2021 року на суму 10400 гривень (сума у валюті картки).

Зобов`язано Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_2 (банківський рахунок НОМЕР_1 ), відкритому в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , до стану в якому цей рахунок перебував перед виконанням несанкціонованих (недозволених) користувачем фінансових операцій (транзакцій) від 06 листопада 2021 року, тобто станом на 10 годину 55 хвилин 06 листопада 2021 року.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 8000 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь на користь держави судовий збір в розмірі 2977,2 гривень.

Із вказаним рішенням суду не погодилась представник АТ КБ «ПриватБанк» Істамова І.В. та подала апеляційну скаргу, вважає його необґрунтованим, таким, що ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила, що їй було надано повну інформацію щодо надання банківських послуг. Заповнення анкети про приєднання до умов та Правил надання банківських посулг надає можливість клієнту банку будь-коли користуватисть банківськими послугами, для їх отримання та користування.

Наголошує на тому, що вчинення фінансових операцій на картковому рахунку позивача третіми особами неможливе без розголошення користувачем інформації, яка діє змогу ініціювати платіжні операції, таких як код доступу до картки, строк дії картки та інші ідентифікуючі дані. Відповідальність за здійнсення 06 листопада 2021 року банківських операцій з переказ коштів та оплати послуг повністю покладається на позивачку.

Вказує, що судом першої інстації не враховано, що оспорювані транзакції на рахунку позивачки були вчинені до моменту її повідомлення про це банк.

Позивачкою не було доведено, що кредитні кошти переведені без її волевиявлення, не за її власним розпорядженням.

Зазначає, що позивачкою недоведено факт заподіяння їй моральної шкоди.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» просила рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Від представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що виявши факт крадіжки кредитної картки позивачка одразу зателефонувала до АТ КБ «ПриватБанк» задля блокування картки та фінаснвого номеру, викликала поліцію. 10 листопада 2021 року позивачка приїхала до відділення Банку де дізналась, що з її рахунку з використанням її картки були зняті кошти в загальному розмірі 25000 грн, на дані операції позивачка своєї згоди не надавала.

Зазначає, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використаню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

ОСОБА_2 просила рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2023 року залишити без змін.

Від ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Захаров М.Г. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтимали свої заперечення та просили залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Представник ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач АТ КБ «ПриватБанк» з липня 2011 року перебувають у договірних правовідносинах. Зокрема на підставі підписаної позивачем Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку позивачу вказаним банком надаються банківські послуги, в тому числі на ім`я позивача було відкрито банківський рахунок IBAN НОМЕР_1 , видано платіжну картку НОМЕР_2 , а також на підставі укладеного між тими ж сторонами кредитного договору №SAMDNWFC7 від 16 квітня 2014 року позивачу надано кредит шляхом встановлення на зазначений картковий рахунок відповідного кредитного ліміту. Викладені обставини підтверджуються також копіями виписок з рахунків позивача, копією Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг.

Також встановлено, що 06 листопада 2021 року по банківському рахунку IBAN НОМЕР_1 за допомогою використання картки № НОМЕР_2 (угода №SAMDNWFC7 від 16 квітня 2014 року) здійснено шість транзакцій у вигляді зняття готівки через банкомати на загальну суму 24988 гривень, а саме: 1) зняття готівки в банкоматі CNCBPASTERASTR.6A, DNIPRO о 10 годині 56 хвилин 06 листопада 2021 року на суму 1047 гривень (сума у валюті картки); 2) зняття готівки в банкоматі CNCBPASTERASTR.6A, DNIPRO о 10 годині 57 хвилин 06 листопада 2021 року на суму 1047 гривень (сума у валюті картки); 3) зняття готівки в банкоматі CNCBPASTERASTR.6A, DNIPRO о 10 годині 58 хвилин 06 листопада 2021 року на суму 1047 гривень (сума у валюті картки); 4)зняття готівки в банкоматі CNCBPASTERASTR.6A, DNIPRO о 10 годині 58 хвилин 06 листопада 2021 року на суму 1047 гривень (сума у валюті картки); 5) зняття готівки в банкоматі CNCBPASTERASTR.6A, DNIPRO о 10 годині 59 хвилин 06 листопада 2021 року на суму 10400 гривень (сума у валюті картки); 6) зняття готівки в банкоматі CNCBPASTERASTR.6A, DNIPRO о 11 годині 00 хвилин 06 листопада 2021 року на суму 10400 гривень (сума у валюті картки). Наслідками зняття вказаної суми грошових коштів є облік кредитної заборгованості на таку суму позивача перед АТ КБ «ПриватБанк». Викладені обставини підтверджуються копіями довідок про рух коштів по рахунку, а також встановлено судом на підставі ст.82 ч.1 ЦПК України.

При цьому зі змісту копій листів АТ КБ «ПриватБанк» від 14 жовтня 2022 року, 23 жовтня 2022 року судом встановлено, що о 10 годині 54 хвилини 06 листопада 2021 року, тобто за дві хвилини перед початком проведення вищевказаних транзакцій зі зняття грошових коштів з рахунку позивача, відбулась зміна ПІН-коду платіжної картки НОМЕР_2 , про викрадення якої зазначає позивач. Блокування ж вказаної картки позивача відбулось об 11 годині 01 хвилину 06 листопада 2021 року, в цей же час відбулось і блокування акаунту позивача у Приват24 та зняття позначки фінансового номеру з номеру телефону, про викрадення яких вказує позивач.

06 листопада 2021 року позивач звернулась до ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, а саме про те, що 06 листопада 2021 року приблизно о 10 годині 40 хвилин в той час, коли позивач перебувала в аптеці «АНЦ», розташованій за адресою м. Дніпро, пл. Старомостова, 3-Д, невідома особа викрала у позивача належний їй мобільний телефон «Xiaomi Redmi 8» та кредитну карту «Універсальна» ПриватБанк № НОМЕР_2 , які позивач зберігала при собі у сумці. Крадіжку позивач виявила, коли вийшла з аптеки та дійшла до магазину «Алло», що розташований за адресою м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 117, після чого в той же день приблизно в 11 годині 06 хвилин позивач зателефонувала до АТ КБ «ПриватБанк» з метою повідомлення про крадіжку та блокування карти. В подальшому позивач звернулась до банку, де дізналась, що з її картки знято кошти в розмірі 25000 гривень. За вказаним фактом органом досудового розслідувано розпочато кримінальне провадження №0001037 із кваліфікацією за ст.185 ч.2 КК України, а позивача визнано потерпілою. Досудове розслідування триває. Викладені обставини підтверджуються копією протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), рапортом, копіями чеку та коробки з-під мобільного телефону, копією витягу з ЄРДР, копією протоколу допиту потерпілого, копією заяви про залучення до провадження як потерпілого, копією переписки позивача з правоохоронним органом (поліцією).

07 грудня 2021 року позивач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» вже із письмовими заявами, в яких повідомила, що 06 листопада 2021 року приблизно о 10 годині 40 хвилин невідомі особи в аптеці «АНЦ», що розташована за адресою АДРЕСА_1 , викрали в неї мобільний телефон та кредитну карту «Універсальна» № НОМЕР_2 , з якої такі особи через банкомат зняли кошти в розмірі 25000 гривень. За даним фактом розпочато кримінальне провадження №0001037 за ст.185 ч.1 КК України, за яким позивач є потерпілою. Повідомила позивач і про те, що вона своєчасно звернулась до працівників банку та повідомила про вказаний факт раніше. На підставі викладеного позивач просила повідомити її про результати розслідування службою безпеки банку вказаного факту, про наявність страхування від подібних випадків, надати копію договору, на підставі якого видавалась кредитна карта, не стягувати з позивача означені 25000 гривень кредитних коштів та відсотки. Викладені обставини підтверджуються копіями заяв позивача.

У відповідь на вказані заяви позивача відповідач АТ КБ «ПриватБанк» своїми листами від 09, 13, 17, 24, 26, 28 грудня 2021 року повідомив про неможливість повернення знятих з картки позивача коштів, оформлення договору страхування не належить до компетенції банку, відсутність обов`язку у банку надавати копії договорів клієнтам, неможливість надання банком кредиту позивачу. Викладені обставини підтверджуються копіями відповідних листів.

Відповідно до копії медичної довідки та копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 03 грудня 2021 року позивач 30 листопада 2021 року зверталась до КНП «ЦПМСД» Підгороденської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, де позивач встановлено діагноз об`ємне новоутворення лівої лобної ділянки (14х8 мм) з цефалічним синдромом, хронічна вертеброгенна цервікалгія.

Згідно копії висновку спеціаліста практичного психолога «Психологічної служби ДНУ ім. Олеся Гончара» щодо проведення експертного психологічного дослідження результати психологічної експертизи свідчать про наявні психологічні (моральні) страждання позивача, що могли бути спричинені ситуацією крадіжки телефону, коштів та судових розглядів і можуть бути психотравмуючим фактором. Дані ситуація залишає інтенсивний стресовий вплив на потерпілу у зв`язку з не завершенням судових розглядів. Зважаючи на особливості особистості, емоційно-вольової та когнітивної сфер потерпілої з психологічної точки зору, ситуація, що трапилася, могла завдати моральної шкоди.

Листом від 17 травня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомлено позивача про те, що 10 березня 2023 року між банком та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір про відступлення права вимоги, на підставі якого вказане товариство набуло належних банку прав вимоги за кредитним договором №SAMDNWFC7 від 16 квітня 2014 року. Копія листа наявна в матеріалах справи.

Ухвалюючі рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно достатті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16,від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.

У Постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2021 року по справі № 711/11121/18, Суд також зробив висновок про необхідність встановлення обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Суд також дійшов висновку, що у зв`язку з неправомірним, без волевиявлення позивача, збільшенням кредитного ліміту, переказом грошових коштів на іншу картку через IVR-меню та зняттям готівки в банкоматах суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги про зобов`язання банку припинити нарахування відсотків, пені, щомісячних платежів та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення спірних операцій (транзакцій), та відновити залишок коштів на картковому рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням спірних фінансових операцій.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного видузаконом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку їх здійснення покладається як на банк, так і на користувача такого засобу, однак на останнього така відповідальність може бути покладена у разі доведення, що саме його дії чи бездіяльність призвели до втрати, незаконного використання належної йому інформації, яка дає змогу ініціювати відповідні платіжні операції.

Як зазначено вище, судом встановлено, що 06 листопада 2021 року по банківському рахунку IBAN НОМЕР_1 за допомогою використання картки № НОМЕР_2 (угода №SAMDNWFC7 від 16 квітня 2014 року) здійснено шість транзакцій у вигляді зняття готівки через банкомати на загальну суму 24988 гривень,

При цьому зі змісту копій листів АТ КБ «ПриватБанк» від 14 жовтня 2022 року, 23 жовтня 2022 року судом встановлено, що о 10 годині 54 хвилини 06 листопада 2021 року, тобто за дві хвилини перед початком проведення вищевказаних транзакцій зі зняття грошових коштів з рахунку позивача, відбулась зміна ПІН-коду платіжної картки НОМЕР_2 , про викрадення якої зазначає позивач. Блокування ж вказаної картки позивача відбулось об 11 годині 01 хвилину 06 листопада 2021 року, в цей же час відбулось і блокування акаунту позивача у Приват24 та зняття позначки фінансового номеру з номеру телефону, про викрадення яких вказує позивач.

06 листопада 2021 року позивач звернулась до ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, а саме про те, що 06 листопада 2021 року приблизно о 10 годині 40 хвилин. За вказаним фактом органом досудового розслідувано розпочато кримінальне провадження №0001037 із кваліфікацією за ст.185 ч.2 КК України, а позивача визнано потерпілою. Досудове розслідування триває. Викладені обставини підтверджуються копією протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), рапортом, копіями чеку та коробки з-під мобільного телефону, копією витягу з ЄРДР, копією протоколу допиту потерпілого, копією заяви про залучення до провадження як потерпілого, копією переписки позивача з правоохоронним органом (поліцією).

07 грудня 2021 року позивач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» вже із письмовими заявами, в яких повідомила, що 06 листопада 2021 року приблизно о 10 годині 40 хвилин невідомі особи в аптеці «АНЦ», що розташована за адресою АДРЕСА_1 , викрали в неї мобільний телефон та кредитну карту «Універсальна» № НОМЕР_2 , з якої такі особи через банкомат зняли кошти в розмірі 25000 гривень. За даним фактом розпочато кримінальне провадження №0001037 за ст.185 ч.1 КК України, за яким позивач є потерпілою. Повідомила позивач і про те, що вона своєчасно звернулась до працівників банку та повідомила про вказаний факт раніше. На підставі викладеного позивач просила повідомити її про результати розслідування службою безпеки банку вказаного факту, про наявність страхування від подібних випадків, надати копію договору, на підставі якого видавалась кредитна карта, не стягувати з позивача означені 25000 гривень кредитних коштів та відсотки. Викладені обставини підтверджуються копіями заяв позивача.

У відповідь на вказані заяви позивача відповідач АТ КБ «ПриватБанк» своїми листами від 09, 13, 17, 24, 26, 28 грудня 2021 року повідомив про неможливість повернення знятих з картки позивача коштів, оформлення договору страхування не належить до компетенції банку, відсутність обов`язку у банку надавати копії договорів клієнтам, неможливість надання банком кредиту позивачу. Викладені обставини підтверджуються копіями відповідних листів.

В постанові Верховного суду від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21 зазначено: «що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача (про який зазначає банк), не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачкою дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною та пенсійною картками.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що позивачка порушила умови договору, оскільки своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, суд відхиляє, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Відповідач не довів того, що ОСОБА_1 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Щодо вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, що заподіяна внаслідок порушення її прав.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням та пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положення ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» мають застосовуватися в сукупності з положеннями п.5 ч.1 ст. 4 цього закону, відповідно до яких споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні права власності.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з положень 16 та 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Пункт 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Моральна шкода може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

У справі, що переглядається, позивачка є споживачем фінансових послуг АТ КБ «ПриватБанк», тому банк, як виконавець, несе відповідальність за неналежне надання таких послуг.

З урахуванням встановлених судом обставин, підставою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди між сторонами є факт її завдання позивачу безпідставним зняття готівки через банкомати на загальну суму 24988 грн.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З огляду на викладене та беручи до уваги обставини того, що належні позивачу кошти були безпідставно зняті з її карткового рахунку, що призвело до моральних страждань позивачки та переживань, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення з Банку на користь позивачки 8000 грн.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та яким надана відповідна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).,

Колегія суддів перевірила доводи апеляційних скарг на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта

Повний текст судового рішення складено 25 квітня 2024 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи