Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2373/23
Провадження № 2-о/376/6/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2024 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючої судді Коваленка О.М.,

за участі секретаря Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області,про встановлення факту постійного проживання на території України,

встановив:

Адвокат Ященко С.М. в інтересах заявника ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою.

Заяву мотивує тим, що ОСОБА_2 , народилася в місті Києві ІНФОРМАЦІЯ_1. 15.04.1988 ОСОБА_3 одружилася у м. Олександрія Кіровоградської області та на підставі Свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 змінила прізвище на « ОСОБА_4 ». 20.10.1990 ОСОБА_5 одружилася вдруге та на підставі Свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 , виданого Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Від моменту народження і до липня 1995 року ОСОБА_1 постійно проживала у м. Києві.

Із наявного у ОСОБА_1 паспорту радянського зразка громадянки СРСР серія

НОМЕР_3 , виданого 17 січня 1991 року відділом внутрішніх справ Подільського райвиконкому міста Києва, в якому стоять штампи про місце прописки з відміткою «м. Київ відділ внутрішніх справ Подільського райвиконкому, прописаний АДРЕСА_1 , 3 липня 1985 р.» та про місце виписки: «м. Київ Управління внутрішніх справ Подільського району випинаний 27.04.1995», встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована (прописана) за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 03 липня 1985 року по 27 квітня 1995 року.

Відповідно до записів Трудової книжки серії НОМЕР_4 виданої 22.07.1988 року на ім?я ОСОБА_1 встановлено, що в період з 17 серпня 1991 року по 23 червня 1995 року вона працювала на різних посадах в «Учбово-спортивній хокейній базі «СОКІЛ» Київської міської ради Всесоюзного добровільного фізкультурно-спортивного товариства профспілок».

У січні 1995 року ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приїхала у село Самгородок Білоцерківського (раніше Сквирського) району Київської області, доглядати свою бабусю ОСОБА_8 , яка важко захворіла та в тому ж 1995 році померла. ОСОБА_1 з сином залишилися проживати в її будинку по АДРЕСА_2 , де проживають по даний час.

У період з 01.09.1996 по 31.05.2005 син заявниці - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчався з 1 по 9 клас у Самгородоцькій ЗОШ І-ІІІ ступенів.

Починаючи з липня 1991 року і до тепер ОСОБА_1 зі своїм сином - ОСОБА_7 нікуди не виїжджала за межі України.

Оскільки ОСОБА_1 з 27 квітня 1995 року не була ніде зареєстрована (прописана), то змінити паспорт радянського зразка на паспорт громадянки України вона своєчасно не змогла, у зв?язку з чим у неї виникло багато проблем з документами.

На звернення до Сквирського відділу ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області надано відповідь вих. № 80.3243-125/80.3243.1-23 від 02.08.2023, що згідно наданої інформації відсутні підстави для оформлення паспорта громадянина України, оскільки встановити особу та підтвердити належність до громадянства України за вказаними документами немає можливості.

Факт постійного проживання на території України, в АДРЕСА_1 , з липня 1991 року по січень 1995 року можуть підтвердити в судовому засіданні свідки, знайомі та сусіди.

Рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_1 необхідне для отримання паспорту громадянина України. Заявниця немає можливості іншим шляхом отримати паспорт громадянина України, окрім звернення до суду. Тому просить встановити особу ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Києві, а також встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заінтересованою особою подано до суду письмові пояснення щодо заяви ОСОБА_1 (а.с. 29-31).

Представник заявниці подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву ОСОБА_1 підтримує, просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 31).

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною першою ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до листа Сквирського відділу ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області від 02.08.2023 вих. № 80.3243-125/80.3243.1-23 було роз`яснено, що згідно наданої інформації відсутні підстави для оформлення паспорта громадянина України, оскільки встановити особу та підтвердити належність до громадянства України завказаними документами немає можливості (а.с. 13).

Заявник народилася в місті Києві ІНФОРМАЦІЯ_1. 15.04.1988 ОСОБА_3 одружилася у м. Олександрія Кіровоградської області та на підставі Свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 змінила прізвище на « ОСОБА_4 ». 20.10.1990 ОСОБА_5 одружилася вдруге та на підставі Свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 , виданого Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Із наявних документів у ОСОБА_1 є паспорту радянського зразка громадянки СРСР серія НОМЕР_3 , виданого 17 січня 1991 року відділом внутрішніх справ Подільського райвиконкому міста Києва, в якому стоять штампи про місце прописки з відміткою «м. Київ відділ внутрішніх справ Подільського райвиконкому, прописаний АДРЕСА_1 , 3 липня 1985 р.» та про місце виписки: «м. Київ Управління внутрішніх справ Подільського району випинаний 27.04.1995», встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована (прописана) за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 03 липня 1985 року по 27 квітня 1995 року.

З копії Трудової книжки серії НОМЕР_4 виданої 22.07.1988 на ім?я ОСОБА_1 встановлено, що остання працювала на різних посадах в «Учбово-спортивній хокейній базі «СОКІЛ» Київської міської ради Всесоюзного добровільного фізкультурно-спортивного товариства профспілок» на території України до 1995 року, в тому числі і станом на 24 серпня 1991 року (а.с. 7-8).

У січні 1995 року ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приїхала у село Самгородок Білоцерківського (раніше Сквирського) району Київської області, доглядати свою бабусю ОСОБА_8 , яка важко захворіла та в тому ж 1995 році померла. ОСОБА_1 з сином залишилися проживати в її будинку по АДРЕСА_2 , де проживають по даний час.

У період з 01.09.1996 по 31.05.2005 син заявниці - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчався з 1 по 9 клас у Самгородоцькій ЗОШ І-ІІІ ступенів (а.с. 9).

З листа відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.07.2023 №104/22-526 вбачається, що відповідно до наявної картотеки з реєстрації місця проживання фізичних осіб та Реєстру територіальної громади м. Києва відсутня інформація щодо реєстрації місця проживання заявника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за запитуваний період, тобто з 03 липня 1985 року по 27 квітня 1995 року (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту;

в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Як встановлено судом, підставою для відмови у видачі заявниці паспорта громадянина України, стало не підтвердження її особи, а також відсутність документів на підтвердження факту її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр», у разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Відповідно до п. 35, 46 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302, заявник для оформлення паспорта може подати, між іншим, рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи).

З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 258, 259, 265, 268, 293, 315 ЦПК України, Законом України «Про громадянство», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області,про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки міста Київ.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , уродженки міста Київ, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко