К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року місто Київ

справа № 761/12924/22

апеляційне провадження № 22-ц/824/779/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання:Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Притули Н.Г. від 21 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовано тим, що наказом від 2 грудня 2014 року № 134 о/с ОСОБА_1 прийнята на посаду лікаря терапевта дільничного 1-го терапевтичного відділення № 1 поліклініки госпіталю Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву".

Після оголошення в країні воєнного стану, позивач, як і інші працівники, переведена на дистанційний режим роботи, однак наказом начальника Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" Л. Безух від 6 червня 2022 року № 99 о/с її було звільнено на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Позивач зазначає, що звільнення відбулося незаконно, оскільки вона не допускала прогулу і працювала дистанційно.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила скасувати наказ Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" від 6 червня 2022 року № 99 о/с про її звільнення; поновити її на посаді лікаря терапевта дільничного терапевтичного відділення № 1 поліклініки госпіталю (з поліклінікою) Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву"; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог та відсутності порушень трудового законодавства з боку відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не досліджував та не врахував у своєму рішенні норми КЗпП України, не зробив жодного висновку щодо виконання (не виконання) відповідачем вимог нормативно-правового акту, що впливають на можливість працівника виконувати свої посадові обов`язки, в тому числі - перебувати на робочому місці під час дії воєнного стану. Суд не врахував дистанційного характеру виконуваної роботи позивачем, не дослідив підстав звільнення згідно наказу про звільнення (акт про відсутність позивача на робочому місці підписали особи, які самі не були присутніми на роботі протягом вказаного в акті часу). Суд не звернув увагу на копію наказу від 1 березня 2022 року № 35 "Про запровадження дистанційного навчання". Суд не надав оцінку доповідним запискам завідуючого терапевтичного відділення № 1 від 27 травня 2022 року, згідно яких керівник вказує про повідомлення позивача через месенджер viber про необхідність працівників бути на робочому місці з 31 березня 2022 року, при цьому позивача звільнено з 18 березня 2022 року. Акт про відмову надати пояснення щодо відсутності на робочому місці, складений без вказівки місця і дати його складання. Суд не надіслав у встановлений законом строк копію судового рішення, що також призвело до порушення прав позивача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Державна установа "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про необґрунтованість її доводів, а тому просить залишити її без задоволення.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" в судове засідання не з`явився, однак до суду надійшло клопотання начальника установи Безух Л. про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням відповідального представника у відпустці.

Колегія суддів вважає, що з метою дотримання розумних строків розгляду даної справи клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що наказом від 2 грудня 2014 року № 130 о/с ОСОБА_1 прийнята на посаду лікаря терапевта дільничного 1-го терапевтичного відділення № 1 поліклініки госпіталю Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" (том І а.с. 13-14).

Згідно з посадовою інструкцією лікаря терапевта дільничного 1-го терапевтичного відділення №1 поліклініки госпіталю (з поліклінікою) Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву", яка затверджена 15 листопада 2016 року, робоче місце лікаря-терапевта дільничного знаходиться безпосередньо у відділенні - каб. № 317.

Завданням та обов`язком лікаря терапевта дільничного 1-го терапевтичного відділення №1 поліклініки госпіталю (з поліклінікою) визначено, надавати терапевтичну допомогу мешканцям лікарської дільниці в амбулаторно-поліклінічній установі або вдома.

Згідно з копіями табелів обліку робочого часу за березень - травень 2022 року, ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці з 18 березня 2022 року по 27 травня 2022 року (том І а.с. 87-91).

З копії доповідної записки завідувача терапевтичного відділення №1 поліклініки госпіталю (з поліклінікою) ОСОБА_3 від 27 травня 2022 року убачається, що лікар ОСОБА_1 була присутня в поліклініці останній раз 24 лютого 2022 року, на дзвінки по вайберу не відповідає, місцезнаходження невідоме (том І а.с. 92).

У письмових поясненнях від 27 травня 2022 року, зареєстрованих за № 370 від 30 травня 2022 року, ОСОБА_1 зазначала, що з 25 лютого 2022 року по 17 березня 2022 року вона знаходилася в місті Києві за місцем свого постійного проживання. З 18 березня 2022 року по 26 травня 2022 року знаходилась у місті Львів за причинами особистого характеру і сімейними обставинами. 27 травня 2022 року, як тільки з`явилася більш-менш безпечна ситуація та можливість, повернулась в місто Київ (том І а.с.98).

Згідно копії акту, складеного старшим інспектором групи кадрів ОСОБА_5, в присутності юрисконсульта ОСОБА_4 та інспектора групи кадрів ОСОБА_6, 2 червня 2022 року в особистій розмові з лікарем ОСОБА_1 , остання відмовилась надати пояснення з яких саме причин особистого характеру вона була відсутня на робочому місці у період з 18 березня 2022 року по 26 травня 2022 року (том І а.с. 99).

Наказом начальника Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" Л. Безух від 6 червня 2022 року № 99 о/с ОСОБА_1 , лікаря терапевта дільничного 1-го терапевтичного відділення № 1 поліклініки госпіталю (з поліклінікою), звільнено за прогул без поважних причин, 6 червня 2022 року (пункт 4 статті 40 КЗпП України).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 1 статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності

причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акта, тому він подається у довільній письмовій формі та підписується не менш ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано факт відсутності працівника на роботі протягом робочого дня.

Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково зазначаються не тільки дата, а й певний час відсутності працівника.

Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана.

Для з`ясування причини відсутності працівника на роботі роботодавець на свій розсуд може: 1) зателефонувати працівнику або членам його родини; 2) написати працівнику в доступні месенджери; 3) надіслати листа на особисту електронну скриньку; 4) відвідати працівника за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання; 5) надіслати лист з повідомленням про вручення з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності.

Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Вочевидь, поважними причинами мають бути об`єктивні обставини, які безумовно перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті.

У частині 1 статті 147 КЗпП України зазначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).

Водночас правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17 (провадження № 61-188св21) та від 15 листопада 2021 року у справі № 212/9516/19 (провадження № 61-14592св21) зазначено: пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Судом встановлено, що з 26 лютого 1998 року ОСОБА_1 є військовозобов`язаною особою; згідно копії військового квитка з обліку не знята (том І а.с. 105).

Згідно з пунктом 2.7 посадової інструкції, лікар терапевт дільничного 1-го терапевтичного відділення № 1 поліклініки госпіталю (з поліклінікою) за умов виникнення надзвичайних ситуацій, в тому числі при приведенні військових частин і підрозділів у вищу ступінь бойової готовності, має надавати медичну допомогу потерпілим у складі позаштатних мобільних бригад, які комплектуються у відповідності затверджених графіків.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, у період з 18 березня 2022 року по 27 травня 2022 року ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці.

Встановивши, що позивач не навела поважних причин неможливості виконання посадових обов`язків за місцем знаходження поліклініки у період з 18 березня 2022 року по 27 травня 2022 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність порушень трудових прав ОСОБА_1 зі сторони відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що звільнення є незаконним, оскільки у спірний період позивач виконувала свої посадові обов`язки у дистанційному режимі, є необґрунтованими і відхиляються судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 посадової інструкції лікаря терапевта дільничного 1-го терапевтичного відділення №1 поліклініки госпіталю (з поліклінікою) Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву", яка затверджена 15 листопада 2016 року, робоче місце лікаря-терапевта дільничного знаходиться безпосередньо у відділенні - каб. № 317 (том І а.с. 100).

Наказом Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" від 1 березня 2022 року № 35, у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, на дистанційну роботу переведено ряд працівників адміністративно-управлінського персоналу державної установи, однак посада лікаря-терапевта дільничного не включена у відповідний список (том І а.с. 170-172).

Наведені обставини свідчать, що позивач була зобов`язана бути присутньою на робочому місці у спірний період.

Разом з тим, суд враховує, що згідно наявних в матеріалах справи доказів (скріншоти переписок у месенджері viber), працівників терапевтичного відділення повідомлено про необхідність бути присутніми на робочому місці з 1 квітня 2022 року, госпіталь працює в повному об`ємі (том І а.с. 96-97). Сторонами вказана інформація фактично не заперечується, а тому наявні підстави для висновку про відсутність позивача на робочу місці саме у період з 1 квітня 2022 року по 27 травня 2022 року.

Оскільки позивачем жодними доказами не доведено наявність поважних причин для відсутності на робочому місці у спірний період, що правильно враховано судом першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком про правомірність звільнення позивача на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Посилання у апеляційній скарзі не невідповідність актів про відсутність позивача на роботі та відмови у наданні пояснень щодо поважності причин відсутності на роботі жодним чином не випливають на саму суть порушення позивачем трудового законодавства в частині допущення прогулу, а тому з урахуванням вищенаведених обставин, відхиляються судом апеляційної інстанції.

Твердження скаржника про ненадання судом оцінки виконання (не виконання) відповідачем вимог нормативно-правового акту, що впливають на можливість працівника виконувати свої посадові обов`язки, в тому числі - перебувати на робочому місці під час дії воєнного стану, з урахуванням предмету і підстав даного позову не зумовили виникнення у суду першої інстанції обов`язку з дослідження цієї обставини, а тому також не приймаються судом апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо несвоєчасного направлення позивачу рішення суду, не впливають на порядок і суть прийнятого судового рішення, і не є тією правовою підставою, з якою процесуальний закон пов`язує можливість його скасування.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: