Справа № 585/890/24
Номер провадження 2/585/414/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючого судді В.О.Шульги, з участю секретаря Ю.В. Кириленко, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у судовому засіданні в м. Ромни цивільну справу за позовом Стефківського Володимира Івановича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Товриства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -

В С Т А Н О В И В :

Стефківський В.І. , в інтересах ОСОБА_2 , звернувся в суд з позовом до ТДВ СК «Альфа-Гарант» і просить: стягнути з відповідача, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія "Альфа-Гарант" (Ідентифікаційний код юридичної особи - 32382598), на користь позивача ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ): - 40 200 (сорок тисяч двісті) гривень 00 копійок страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого -10 050 (десять тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову вказує, що 14.08.2023 року близько 21 год. 17 хв. в Сумській обл., неподалік с. Андріяшівка відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій автомобіль марки "KIA CERATO" р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_4 від отриманих травм загинув. За фактом ДТП СУ ГУНП в Сумській області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, до ЭРДР за №0000257. Станом на сьогодні досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває. Вищевказані обставини підтверджуються витягом з ЭРДР, висновком судово-медичного експерта № 126, лікарським свідоцтвом про смерть потерпілого та свідоцтвом про смерть потерпілого. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. «Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки). В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, донька потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , зазнала шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004р. (далі - Закон №1961-IV). Згідно пункту 21.1. статті 21 Закону №1961-IV: «З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування». Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки "KIA CERATO" р.н. НОМЕР_2 була застрахована у Відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 2816172 (чинного на дату ДТП). Відповідно до статті 22 Закону №1961-IV: «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». Відповідно до частини 1 статті 35 Закону №1961-IV: «Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування». Керуючись вищевказаними положеннями Закону №1961-IV, 28.08.2023 року представник Позивача повідомив Відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявами на виплату страхового відшкодування. 31.08.2023 р. Відповідач отримав вищезгадані повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Серед заявлених Позивачем до відшкодування вимог, містились: - 40 200,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV; Згідно пункту 36.2. статті 36 Закону №1961-IV: «Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: 1) у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; 2) у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/ або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати)». Проте, на час звернення Позивача до суду жодного рішення про виплату Відповідачем прийнято не було. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, смерть потерпілого настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди. Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ). Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. "Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завданої здоров`ю особи" (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року). Отже, з вищевикладеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦК України, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Відповідно до абз. 2 п. 36.2. ст. 36 Закону України №1961-IV: "Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку для прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили". Зі змісту вказаної правової норми слідує те, що: 1. дорожньо-транспортна пригода має перебувати на стадії розгляду цивільної, господарської або кримінальної справи; 2. предметом розгляду цивільної, господарської або кримінальної справи має бути виключно дорожньо-транспортна пригода. Щодо стадії розгляду, то згідно частини 1 статті 214 КПК України: "Слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування ". Крім цього, у статті 3 КПК України надано визначення основних термінів Кодексу, зокрема: слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень; досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами; головуючий - суддя, який розглядає справу одноособово, а при колегіальному розгляді справи - суддя-доповідач, визначений Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час розподілу справи. З наведеного вище слідує те, що: 1. розгляд кримінальної справи має місце виключно на стадії судового провадження, оскільки на стадії досудового розслідування здійснюється лише розслідування; 2. розгляд кримінальної справи здійснює виключно суд, тоді як слідчий лише здійснює досудове розслідування. Щодо предмету розгляду справи, то Конвенцією про право, що застосовується до дорожньо-транспортних пригод укладеної 04.05.1971 року на Гаазькій конференції з МПП, ратифікованої Верховною Радою України 15.06.2011, дано визначення терміну "дорожньо-транспортна пригода". Цитата: "Для цілей цієї Конвенції дорожньо-транспортна пригода означає пригоду, до якої причетні один чи більше транспортних засобів, незалежно від того, чи є вони моторними, чи ні, та яка пов`язана з рухом на дорогах загального користування, територіях, відкритих для громадськості, або приватних територіях, право доступу до яких мають окремі особи". Згідно Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306: "Дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки". Відповідно до Закону України №1961-IV: "Дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки". Отже, предметом розгляду дорожньо-транспортної пригоди є виключно дії учасників дорожнього руху (водіїв, пішоходів, пасажирів), які мали місце під час руху транспортного засобу, внаслідок якого було завдано шкоди. Пунктом 27.3. Закону України №1961-IV встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 - його батьками були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько загиблого - ОСОБА_5 , та ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати загиблого - ОСОБА_6 , що підтверджується Листом відповіддю від Роменського ВДРАЦС у Роменському районі Сумської області №43301/397-23-23-31.9/31.9 від 12.09.2023 р. Додатково в цьому листі надається інформація про відсутність актового запису про шлюб та про розірвання шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_5 в загиблого народилася донька - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 та 03.12.1986 р. народився син - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 . Тому особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 є його діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 80 400,00 грн., виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування. Таким чином, ОСОБА_2 має право на отримання відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 200,00 грн. Станом на дату подання позову в суд, Позивачем не понесено судових витрат. Судові витрати, які Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, у зв`язку із розглядом даної справи в суді, Позивач очікує можливість понесення наступних судових витрат: На професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції - 10 050,00 грн. 21.08.2023 між Позивачем та Адвокатським об`єднанням "Автопоміч Україна" укладено Договір № Ж145 про надання професійної правничої допомоги, предметом якого сторони визначили, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту (в даному випадку позивачу) правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором, по стягненню грошової компенсації за шкоду спричинену Клієнту внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.08.2023 року в результаті якої загинув ОСОБА_4 . Відповідно до підпункту 1.2. пункту 1. Додатку №1 до Договору про надання професійної правничої допомоги: "Вартість послуг Адвокатського об`єднання по стягненні в користь Клієнта грошової компенсації за спричинену Клієнту шкоду становить суму, що дорівнює 25% від суми стягнутої в користь Клієнта грошової компенсації за спричинену шкоду". Пунктом 5 Додатку №1 Сторони погодили, що: "Якщо грошову компенсацію за спричинену шкоду сплачено готівкою та/або на банківський рахунок, то Клієнт зобов`язаний оплатити послуги Адвокатського об`єднання не пізніше 5-ти банківських днів після такої виплати". Таким чином, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції, які Позивач очікує понести, становить 10 050,00 грн. На професійну правничу допомогу при розгляді справи в апеляційному суді - до 10000,00 грн. На професійну правничу допомогу при розгляді справи в касаційному суді - до 10000,00 грн. 5. Пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів - до 5000,00 грн. Пов`язані із проведенням експертизи - до 10000,00 грн. Пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів - до 5000,00 грн. Пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду - до 5000,00 грн.

29 лютого 2024 року провадження у справі відкрито і призначено підготовчий розгляд справи.

18 березня 2024 року відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» надало відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування такої позиції у відзиві вказано, що позовні вимоги до ТДВ СК «Альфа-Гарант» вважає незаконним та необгрунтованими з наступних підстав: Правовідносини, що склалися між сторонами, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до положень п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вину страхувальника ТДВ СК «Альфа-Гарант» - ОСОБА_3 , не встановлено та не доведено. Представник Позивача помилково вважає, що ТДВ СК «Альфа-Гарант», як страховик, може ототожнюватись з винною в настанні ДТП особою і відповідно на неї розповсюджуються ст. 1187, 1166, 1188 ЦК України. ТДВ СК «Альфа-Гарант» не є винною в настанні ДТП особою! Всі обов`язки Страховика, права Страховика, строки та порядок виплати страхового відшкодування, в разі наявності та доведення належними доказами вини страхувальника, зазначені в спеціальному Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Цивільно-правові відносини - врегульовані нормами цивільного права майнові та особисті немайнові відносини, учасники яких виступають юридична рівними носіями прав та обов`язків. Відповідно до статей 1, 2 Цивільного кодексу України - зазначені відносини виникають у - державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою; громадян із державними, кооперативними та іншими громадськими організаціями; громадян між собою. Для цивільно-правових відносин є характерними специфічні ознаки, які вирізняють їх з-поміж інших видів правових відносин, що виникають у суспільстві. Зокрема, слід відзначити такі особливості: цивільно-правові відносини - це майнові та особисті немайнові відносини; учасники цих відносин характеризуються майновою відокремленістю та юридичною рівністю; юридичні права та обов`язки суб`єктів цивільно-правових відносин виникають, змінюються або припиняються на підставі юридичних Фактів. Відповідно до ст. 95 Конституції України - виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них. Відповідно до ст. 62 Конституції України - особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обсяг відповідальності страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на відміну від особи, яка завдала шкоди обмежений нормами закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до положень ч. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Отже, зі змісту вказаної норми вбачається, що прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування неможливе - до набуття вироку у кримінальному провадження законної сили. Станом на сьогодні відсутнє будь-яке судове рішення по кримінальному провадженню № 0000257 за ДТП що мало місце - 14.08.2023 року, в результаті якого загинув - ОСОБА_4 . Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язання, в межах суми страхового відшкодування, є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується - винною особою. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також - вини заподіювана шкоди. Вина особи цивільно-правову відповідальність якої застраховано повинна бути доведена та встановлена. Таким чином, встановлення винної особи у невиконанні правил дорожнього руху, що призвело до ДТП - є обов`язковою. Відтак, з наведеного вбачається, що жодні права позивача, діями (бездіяльністю) Відповідача, порушені не були, у виплаті страхового відшкодування йому не було відмовлено, така процедура була призупинена, в порядку ч. 2 п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», до установлення всіх необхідних обставин, а позов до Страховика - є передчасним. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормою ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію, щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Вважає відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки належних допустимих доказів, щодо порушення прав позивача неправомірними діями відповідача на момент ухвалення рішення не надано. До того ж, відповідно до п. 37.1.2. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінально правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); Тобто, ще однією підставою для відстрочення прийняття рішення є - відсутність вироку суду, який і має встановити наявність вини особи в умисному чи неумисному злочині, що є прямою вказівкою спеціального закону, та має значення для вирішення питання виплати страхового відшкодування. Тобто, Позивач не позбавлений права звернутися до суду із відповідною позовною заявою, але виключно - після настання, у відповідача, строку на прийняття рішення про виплату страхової відшкодування та виплати страхового відшкодування або прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, та у випадку невиконання Відповідачем вказаних обов`язків. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Полтавського апеляційного суду від 13.04.201 року по справі № 551/1107/20 та в постанові Харківського апеляційного суду від 03.02.2021р. по справі № 617/740/19, а саме що стягнення з страхової компанії будь-якої шкоди до визнання її страхувальник винним в ДТП, є неможливим та суперечить чинному законодавству. Отже, враховуючи вищевикладене, Товариство правомірно призупинило строк для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування - до набрання законної сили вироком суду, відносно ОСОБА_8 . Обґрунтованим є рішення - ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на я» сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які бул досліджені в судовому засіданні. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди - відповідно до п. З ст. 27 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 т; підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам, стосовно одного померлого становить - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством, на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Враховуючи те, що у потерпілого було двоє дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , ще підтверджується свідоцтвами про народження, приймаючи до уваги той факт, що коло осіб, як мають право на таке відшкодування, встановлено, у позовній заяві, Позивачем та наведено доказів про те, що інші особи, які мали б право на таке відшкодування, (окрім двох дітей померлого) відповідно до п. 27.3 ЗУ «Про «ОСЦПВВНТЗ» - відсутні, розрахунок такого відшкодування має бути наступним: 6700*12 =80 400 грн. - загальний розмір страхового відшкодування! Враховуючи те, що загальний розмір страхового відшкодування виплачується рівними частинами особам, які мають право на отримання такого відшкодування, то ОСОБА_2 має право на отримання моральної шкоди у розмірі - 40 200, 00 грн. Стосовно стягнення з Відповідача понесених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно зазначити наступне: Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правничої правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Тобто Позивачу, який намагається стягнути витрати на професійну правничу допомогу, недостатньо надати лише договір про надання (правничої) допомоги, додаткову угоду до договору, розрахунок фактично понесених витрат та акт приймання-передачі наданих послуг, натомість потрібно - надати докази, що реально підтверджують заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу, а саме - платіжне доручення про перерахування на рахунок адвоката саме тієї суми, яку заявляє Позивач. Зазначену позицію також підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського Суду у справі № 19/64/2012/5003 від 31.01.2019 року. Оскільки, Позивачем не надано жодного платіжного документу, що підтверджує оплату таких послуг, відповідно саме у зв`язку з цим - є підстави для відмови у стягненні цих витрат. Відповідно до ч. 4, ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних актом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі - впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вказаних вище вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Також слід зазначити, що висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц, відповідно до яких суд зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також - критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стан обох сторін. Важливими є також висновки - у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом - є завищений, щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та - неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 10050,00 грн., - є неспіврозмірною та достатньо завищеною. Справа № 585/890/24 не є складною, підготовка до її розгляду не потребує дослідження великих обсягів чинного законодавства та аналізу великої кількості доказів, а загалом - значних затрат часу та зусиль, адже позовна заява є простою, взагалі - типовою. У зв`язку з вищевикладеним, вимоги Позивача, стосовно відшкодування витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу - не підлягають задоволенню та стягненню з Відповідача. Враховуючи, передчасність позовних вимог та відсутність порушення відповідачем прав позивача, відсутність вироку про притягнення винуватця в ДТП до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили, а також неспіврозмірність заявлених витрат на правничу допомогу - рівню складності позовної справи, вважають позовні вимоги є необгрунтованими та передчасними.

19 березня 2024 року представник позивача Стефківський В.І. подав відповідь на відзив, в якій вказав, що з приводу обов`язкової наявності остаточного рішення суду по кримінальної провадженню для прийняття Страховиком рішення про виплату чи про відмову виплаті страхового відшкодування Верховний Суд висловив правовий висновок постановах від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61 17923св21), від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21), від 05 жовтня 2022 року у справі № 208/4598/21 (провадження № 61-6997св22). Зокрема, Верховний Суд вказав наступне: «За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №2 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №2 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі №2 447/2222/20 (провадження №2 61-19906св21). Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18). З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Отже цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом Україні «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду у кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), на яку, зокрема посилається заявнику касаційній скарзі, та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21). Враховую чи наведене, висновки суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав відсутності судового рішення у кримінальному провадженні по факту ДТП є такими, що не ґрунтуються на неправильному застосуванні норма термального права та зроблені з порушенням норм процесуального права.» Щодо розміру відшкодування моральної шкоди на користь Позивача Розмір позовних вимог ОСОБА_2 вказаний у позовній заяві саме у такому розмірі, який зазначає Відповідач у відзиві на позовну заяву. Тому, вважає, що Відповідач погоджується з зазначеним розміром позовних вимог в сумі 40 200,00 грн.

22 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи.

Представник позивача Стефківський В.І. в судове засідання не прибув, надав заяву в якій клопотав розгляд справи проводити без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити.

Представник відповідач ТОВ СК «Альфа-Гарант» в судове засідання не прибув, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 26.09.1962 року Новогребельським сіль.РАЦС Роменського району Сумської області ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 та його батьками в свідоцтві вказано ОСОБА_9 та ОСОБА_6 (а.с.8 зв.).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 виданого 17.08.2023 року виконавчим комітетом Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області 14.08.2023 року у віці 60 років помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9 зв.).

Згідно листа Роменського відділу ДРАЦС у Роменському районі Сумської області адвокатському об`єднанню «Автопоміч України» адвокату Лозинському Д.С. було повідомлено, про наявність актового запису про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6, №1 від 20.01.1971 року, складеного виконавчим комітетом Новогребельської сільської ради Роменського району Сумської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про наявність актового запису про смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , №02 від 05.04.2009 року, складеного виконавчим комітетом Новогребельської сільської ради Роменського району Сумської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Та одночасно доведено до відому про відсутність актового запису про шлюб та про розірвання шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть № 139 від 15.08.2023 року виданого лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , смерть настала в наслідок нещасного випадку поза виробництвом на автодорозі в с. Андріяшівка. Також вказано, що велосипедист травмований при зіткненні з легковим автомобілем, вантажним автомобілем типу «пікап» чи автофургоном (а.с.10).

З повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 28.08.2023 року, представник адвокатського об`єднання «Автопоміч України» адвокат Лозинський Д.С., повідомив ТДВ СК «Альфа -Гарант» про дорожньо - транспортну пригоду яка відбулась 14.08.2023 року о 21:17 в Сумській обл., неподалік с. Андріяшівка, за наступних обставин: 14.08.2023 року близько 21 год. 17хв. в Сумській обл., неподалік с. Андріяшівка відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій автомобіль марки "КІА CERATO" р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_4 від отриманих травм загинув (а.с.11).

28.08.2023 року представником ОСОБА_2 за договором, адвокатом Лозинським Д.С., в ТДВ СК «Альфа -Гарант» 28.08.2023 року, направлено заяву на виплату страхового відшкодування в якій він просить здійснити відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП, а саме моральної шкоди в сумі 40200,00 (1/2 частки, що належить доньці загиблого) (а.с.11 зв.).

Аналогічна заява на виплату страхового відшкодування 28.08.2023 року була подана представником ОСОБА_7 за договором, адвокатом Лозинським до ТДВ СК «Альфа -Гарант» в якій він просить здійснити відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП, а саме моральної шкоди в сумі 40200,00 (1/2 частки, що належить сину загиблого) (а.с.12).

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу АО «Автопоміч» в інт. Оникієнко направили СК «Альфа Гарант» 28.08.2023 р. лист який був отриманий адресатом 31.08.2023 року (а.с.12 зв.).

З витягу з ЄРДР №0000257 вбачається що 15.08.2023 року до ЄРДР було внесено заяву про кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.286 КК України вчинене за наступних обставин: 14.08.2023 близько 21 гад. 15 хв. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «КІА СЕRАТО» н.з. НОМЕР_2 по автодорозі Р-60 у напрямку м. Ромни, під час руху вул. Київська в с. Андріяшівка Роменського району, Сумської області, неподалік від буд. № 143, допустила наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався на велосипеді «Україна» в попутному з автомобілем напрямку. Від отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень велосипедист ОСОБА_4 помер на місці пригоди (а.с.13).

Відповідно до висновку експерта №126 від 15.08.2023 року виданого Роменським районним відділенням судово-медичної експертизи на підставі даних судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2., приймаючи до уваги обставини справи та дані додаткових лабораторних досліджень, лікар судово - медичний експерт прийшов до наступних висновків: 1.(3.1) При судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2., виявлено:1.1 Відкрита черепно-мозкова травма: дві забійні рани тім`яної ділянки; крововиливи в м`які тканини голови; субарахноїдальні крововиливи мозочка; забій мозочка. 1.2 Множинні садна лобної ділянки. 1.3 Синець в ділянці кінчика носа, на фоні яких садна. 1.4 Синець в ділянці правої поверхні шиї, з переходом на передню поверхню у верхньому та середньому відділах, на фоні якого множинні садна, направлені спереду назад дещо знизу догори. 1.5 Садна в проекції нижнього відділу передньої поверхні шиї з переходом в ділянку грудини, направлені знизу догори справа наліво; в цій ділянці визначаються дрібні частинки, схожі на скло. 1.6 Множинні садна в ділянці тулуба по передній поверхні, направлені зліва направо. 1.7 Садна в правій лопатковій ділянці, направлені справа наліво дещо зверху вниз. 1.8 В правій лопатковій та правій підлопатковій ділянках множинні лінійні садна, які зливаються, направлені зверху вниз. 1.9 Аналогічного характеру садна розташовані в лівій підлопатковій та хребтовій ділянках з переходом на ліву поперекову ділянку. 1.10 В лівій надлопатковій ділянці, з переходом на лопаткову, два садна, направлені зліва направо та знизу вверх. 1.11 В лівій лопатковій та підлопатковій ділянках, з переходом на ліву бокову поверхню грудної клітки, садно, направлене зліва направо знизу догори, орієнтоване на 11 та 5 годин умовного циферблату годинника. 1.12 Множинні садна в крижовій ділянці, направлені знизу вверх. 1.13 по одному синцю в ділянках внутрішніх нижніх квадрантів обох сідниць. 1.14 Закрита травма грудної клітки: крововиливи в м`які тканини грудної клітки; згинальні переломи ребер (правих по передній пахвовій лінії - 1,7, по середній пахвовій лінії - 2-6; лівих по передній пахвовій лінії - 3-10, по задній пахвовій лінії - 1,2) з крововиливами в товщу. 1.15 Синець по заднє-зовнішній поверхні проекції правого ліктьового суглоба на фоні якого три смугастих садна. 1.16 Закритий перелом суглобової поверхні правої плечової кістки зі зміщенням дозаду та крововиливом в товщу м`яких тканин. 1.17 Множинні садна по задній поверхні лівого передпліччя у нижній третині та в проекції п`ясткових кісток по тильній поверхні кисті. 1.18 Синець по зовнішній та задній поверхнях правої гомілки у середній та нижній третинах. 1.19 По тильній поверхні правої стопи з переходом на внутрішню та підошовну поверхні та 1-3 пальці, синець. 1.20 Закритий перелом діафіза правої великогомілкової кістки з утворенням фрагмента, лінії переломів проходять косопоперечно ззаду наперед зверху вниз та дещо зліва направо зі зміщенням нижньої частини фрагмента допереду та трохи вправо. 1.21 Множинні садна в проекції лівого колінного суглоба по передній поверхні. 1.22 Синець по внутрішній поверхні лівої гомілки в середній третині. 1.23 Відкритий перелом нижньої третини діафіза лівої великогомілкової кістки: рвана рана по внутрішній поверхні лівої гомілки у нижній третині з переходом на задню поверхню, лінія перелому проходить косопоперечно ззаду наперед зліва направо зі зміщенням проксимальної частини попереду та вправо; крововиливи в м`які тканини. 1.24 Фрагментований перелом нижньої третини малогомілкової кістки з крововиливом в м`які тканини. Вказані тілесні ушкодження мають морфологічні ознаки прижиттєвого походження і могли утворилися в швидкій послідовності незадовго до настання смерті, від дії тупого предмета (тупих предметів), ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, закритої травми грудної клітки, переломів кісток кінцівок за механізмом удару; садна за механізмом ковзання тертя, синці та крововиливи за механізмом удару, стиску або удару-стиску. Вказані тілесні ушкодження характерні для всіх фаз травмування, внаслідок автомобільної травми, а саме: при зіткненні людини з автомобілем, що рухається. Все вище перераховане підтверджується виявленими переломами кісток нижніх кінцівок, множинними саднами, які проходять в різних напрямках, тупою поєднаною травмою тіла. 2.(3.2) Смерть гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2. настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка проявилась у вигляді відкритої черепно-мозкової травми та переломів великогомілкових кісток, що підтверджується наявністю вищеописаних ушкоджень та механізмом їх утворення. 3.(3.1, 3.2) Тілесне ушкодження у вигляді поєднаної травми, кожне окремо, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п.п. 2.1.1-а, 2.1.3. б, в, о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.) та має прямий причинний зв`язок зі настанням смерті. Враховуючи механізм їх утворення, не виключено, що вони можуть знаходитися «...в прямому причинному зв`язку з подію ДТП...». Тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, переломо- вивиху правої плечової кістки та фрагментованому перелому малогомілкової кістки, кожне окремо, мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості (згідно п.п. 2.2.1 .а, в та 2.2.2. «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.). Тілесні ушкодження у вигляді саден, синців та крововиливів, кожне окремо, мають ознаки легких тілесних ушкоджень (згідно п.п. 2.3.2.6 та 2.3.5. «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р.). 4.(3.3.) При судово-токсикологічному дослідженні виявлений у крові етиловий спирт. Концентрація етилового спирту у крові - 2,82 проміле. Згідно методичних рекомендацій «Судово-медична Діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» (Київ - 2004 р.) наявність етанолу у крові у концентрації 2,5 проміле і вище, стосовно живої особи, трактується, як сильне алкогольне сп`яніння (а.с.13 зв.-17).

Згідно роздруківки перевірки чинності полісу внутрішнього страхування Поліс № АТ 2816172 відповідно до якого транспортний засіб КІА СЕRАТО н.з. НОМЕР_2 був застрахований в ТДВ СК «Альфа -Гарант» є діючим станом на 14.08.2023 року (а.с.17 зв.).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Новогребельською с/радою Роменського району Сумської області, « ОСОБА_11 » народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Голінка Роменського району Сумської обл. та її батьками в свідоцтві вказано « ОСОБА_12 » та « ОСОБА_13 ». Записи виконано російською мовою (а.с.18).

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого виконавчим комітетом Новогребельської сільської ради Роменського району Сумської області, вбачається, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 в с. Голінка Роменського району Сумської обл. та його батьками в свідоцтві вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_13 (а.с.18 зв.).

Згідно розрахунку робіт (наданих послуг) складеного на підставі Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № Ж145 від 21.08.2023 року відповідно до якого Адвокатське об`єднання «Автопоміч Україна» надало ОСОБА_2 правничу (правову) допомогу, обумовлену Договором щодо захисту інтересів ОСОБА_2 шляхом підготовки та подання позовної заяви до Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги Ззамовнику становить 10 годин 50 хвилин, відповідно вартість наданих послуг, при вартості однієї нормогодини в розмірі 1000,00 гри., становить 10050,00 грн. (а.с. 21 зв.).

Як вбачається з договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж145, АО «Автопоміч Україна» в особі керуючого партнера Лозинського Д.С. та ОСОБА_2 було укладено даний договір відповідно до якого АО «Автопоміч Україна» взяло на себе зобов`язання надавати Клієнту професійну правничу допомогу щодо захисту його інтересів за подією, що мала місце 14.08.2023 року, відбулось ДТП в результаті якого загинув ОСОБА_4 (а.с.23 зв.-25).

Відповідно до Ордеру серії ВС №1263321 ОСОБА_2 отримує правову допомогу від адвоката Стефківського В.І. у Роменському міськрайонному суді Сумської області відповідно до договору про надання правничої допомоги №Ж145 від 21.08.2023 року (а.с.6 зв.).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частиною 2 статті 999 ЦК України, визначено що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, у спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 27.3. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися, зокрема зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують.

За таких обставин, дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає позов не обґрунтованим і доходить висновку про відсутність підстав для його задоволення.

На переконання суду позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з тим, що позивачем не надано суду підтвердження того, що станом на момент звернення до суду, або станом на день розгляду справи судом, кримінальне провадження щодо ДТП, в якому загинув ОСОБА_4 , не спрямоване до суду і не перебуває на розгляді.

Крім цього, твердження позивача вказані в позовній заяві, в частині того що «матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого», не підтверджені належними і допустимими доказами, оскільки позивач не надав рішення органу досудового розслідування щодо закриття кримінального провадження або відповідного рішення суду, яким би було встановлено відсутність в діях потерпілого умислу, або ж непереборної сили.

Також суд враховує ту обставину що визначена позивачем сума відшкодування страховиком не заперечується, у відзиві на позов відповідач повідомив суд, що ним не прийнято рішення про відмову у виплаті страхових сум, а призупинено строк у її виплаті, з чого вбачається що даний спір передчасний.

Керуючись ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Стефківського Володимира Івановича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування шкоди, заподіяної смертю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 3 травня 2024 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга