Справа № 159/21/24
Провадження № 2/159/398/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю:

секретаря судового засідання Спасюк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу за позовомОСОБА_1 до Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області, ОСОБА_2 , Вишнівської сільської ради Ковельського району Волинської області про встановлення факту перебування на утриманні, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом, в якому просить:

-встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на утриманні ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , з січня 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-визнати за ним право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП ім. Мартинюка Поповичівської сільської ради Ковельського району Волинської області розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала ОСОБА_4 , в порядку спадкування за законом після смерті мами ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , яка постійно проживала по АДРЕСА_1 з 1946 року по липень 2002 року, а з липня 2002 року по день смерті - проживала в с. Руда Ковельського району Волинської області.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла матір позивача - ОСОБА_3 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до ст. 549 ЦК УРСР. Інших спадкоємців, які мають право спадкувати і які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , немає.

Вказує, що його матір ОСОБА_3 була непрацездатною і перебувала на утриманні ОСОБА_4 не менше одного року до її смерті і, відповідно до ст. 531 ЦК УРСР, належить до числа спадкоємців за законом.

До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 увійшли всі права та обов`язки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, в тому числі і право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Мартинюка.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла матір позивача ОСОБА_3 .

Позивач, як син спадкодавця, є спадкоємцем першої черги та прийняв спадщину після смерті матері, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позивач вже отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП ім. Мартинюка Поповичівської сільської ради Ковельського району, після смерті матері ОСОБА_3 , яке вона успадкувала, але не оформила після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , йому відмовлено з підстав відсутності у спадкодавця необхідних правовстановлюючих документів, а також відсутності документального підтвердження факту родинних відносин з спадкодавцем та факту прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 .

Відтак, у зв`язку з неможливістю надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на майно, яке входить до складу спадкової маси, реалізувати своє право на спадщину в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості, а тому звернувся з відповідним позовом до суду.

В судове засідання позивач та його представник подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, однак попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову.

Представник відповідача Вишнівської сільської ради Ковельського району Волинської області в судове засідання не з`явився, однак попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову.

Представник відповідача Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області в судове засідання не з`явився, однак попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Щодо вирішення позовних вимог покладається на розсуд суду.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 10.04.2023 року Ківерцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Померла ОСОБА_3 була матір`ю позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2 , виданим 03.04.1991 року Ківерцівським районним ЗАГС Волинської області.

Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , в порядку встановленому ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 34/2023 року, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 прийняли спадщину у встановленому законом порядку шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

16.11.2023 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області на ім`я позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема на частку у квартирі по АДРЕСА_1 .

26.12.2023 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Грудзевич Т.О. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться у колишньому КСП ім. Мартинюка Поповичівської сільської ради Ковельського району Волинської області, яке належало ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з відсутністю оригінала сертифіката на право на земельну частку (пай), виданого на ім`я померлої ОСОБА_4 , а також документального підтвердження факту родинних відносин з спадкодавцем та факту прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 .

Позивач, звертаючись до суду з приводу відновлення його невизнаних прав, посилається на ту обставину, що йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на вказану земельну частку (пай) після смерті матері ОСОБА_3 , яке вона успадкувала, але не оформила після смерті ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 11.11.2003 року Хворостівською сільською радою Любомльського району Волинської області.

В даному випадку порядок прийняття спадщини регулюється ЦК України (в редакції 1963 року).

Відповідно до вимог ст.ст. 524, 529 ЦК України (в редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла ОСОБА_3 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року).

Прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 підтверджується наявністю у спадкоємця ощадних книжок, які належали за життя ОСОБА_4 .

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК України (в редакції 1963 року)). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

У ході розгляду справи знайшов підтвердження той факт, що матір позивача - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на утриманні ОСОБА_4 з січня 2001 року по 10 березня 2003 року, а також факт прийняття нею спадщини після смерті останньої, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 531 ЦК України (в редакції 1963 року), до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців, вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Згідно вимог ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 09.07.2003) непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 8 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п. 2 ст. 273 ЦПК (1502-06)), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст. 531 ЦК України (1540-06)) не менше одного року.

Витягами з акту огляду МСЕК № 011661 від 24.04.1999, № 014867 від 19.04.2000, № 034301 від 24.04.2001, № 003539 від 22.04.2001, № 047481 від 04.04.2002, № 015022 від 05.04.2003, № 038387 від 07.04.2004, № 044720 від 12.04.2006 підтверджується той факт, що ОСОБА_3 , 1959 року народження, весь цей час мала третю групу інвалідності. Причина інвалідності трудове каліцтво.

Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 17.11.2000 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був розірваний 17 листопада 2000 року.

Пенсійним посвідченням серії НОМЕР_5 від 09.08.2004 підтверджується, що ОСОБА_3 почала отримувати пенсію лише з 2004 року.

Копією довідки Руденського психоневрологічного інтернату Волинської обласної ради № 11 від 09.01.2024 року, доводиться та обставина, що ОСОБА_4 була дієздатною особою і кошти у сумі 25% від своєї пенсії отримувала у закладі, в якому проживала.

Матеріалами пенсійної справи № 7161 підтверджується той факт, що ОСОБА_4 до дня смерті отримувала пенсію в розмірі, встановленому законом.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожен окремо, підтвердили ту обставину, що ОСОБА_4 дійсно допомагала ОСОБА_3 коштами, оскільки була інвалідом ІІІ-ї групи.

Відтак, встановлені судом обставини та наявні у справі докази вказують на те, що позивачем доведено обставини, викладені ним у обґрунтування позову щодо права на спадкування за законом, оскільки непрацездатна особа ОСОБА_3 дійсно перебувала на утриманні померлої ОСОБА_4 не менше одного року до її смерті (ст. 531 ЦК України (в редакції 1963 року)).

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

З довідки, виданої ТОВ «Вілія-Агро», вбачається, що ОСОБА_4 була членом КСП ім. Мартинюка і включена в список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства під № 17 на виділення земельної частки (паю) згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ВЛ № 018 від 26.12.1995 року та їй належить земельна частка (пай) в розмірі 3,21 в умовних кадастрових гектарах.

Згідно п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року за № 666/94 (який був чинний на час проведення паювання земель), кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі.

Згідно з Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствами і організаціям" від 8 серпня 1995 року, право на земельний пай отримали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що його додають до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ВЛ № 018 та його додатків у вигляді списків осіб, ОСОБА_4 включена до переліку осіб - членів КСП ім. Мартинюка, які мають право на земельну частку (пай).

Також п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95 передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Як вбачається з повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 29-3-0.31-400/2-23 від 03.02.2023 року, ОСОБА_4 дійсно включена в списки громадян - членів КСП ім. Мартинюка Голобської ОТГ (колишня Поповичівська сільська рада) Ковельського району. Записи в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП ім. Мартинюка щодо видачі сертифікату на ім`я ОСОБА_4 відсутні. У зв`язку з відсутністю бланків сертифікатів, на даний час неможливо отримати сертифікат, який підтверджує відповідне право ОСОБА_4 . Розмір земельної частки (паю) по КСП ім. Мартинюка на даний час становить 3,21 в умовних кадастрових гектарах, грошова оцінка земельної частки (паю) становить 64127,8 грн.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 мала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП ім. Мартинюка Поповичівської сільської ради Ковельського району Волинської області розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Згідно з інформаційними довідками з Спадкового реєстру, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, заповіти та договори після смерті ОСОБА_4 , станом на 26.12.2023 року, відсутні.

За життя матір позивача - ОСОБА_3 зверталася до нотаріуса з тим, щоб оформити спадщину на вказане право на земельну частку (пай), але отримала відмову у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує це право, а саме сертифіката.

Отже, враховуючи вище викладене, ОСОБА_3 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), вступивши у фактичне володіння та користування спадковим майном.

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно вимог ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 має місце спадкування за законом.

Позивач прийняв спадщину в порядку, визначеному ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відтак у позивача, як спадкоємця ОСОБА_3 , виникло право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Мартинюка Поповичівської сільської ради Ковельського району Волинської області розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала ОСОБА_4 .

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За вказаних обставин позивач обрав такий спосіб захисту свого майнового права, який не суперечить нормам ст. 16 ЦК України.

Зважаючи на обставини справи, судові витрати суд залишає за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 16, 81, 82, 89, 141, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1216, 1217, 1220-1223, 1225, 1258, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 524, 529, 531, ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області (Волинська область, Ковельський район, смт. Голоби, вул. Ковельська, 1), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), Вишнівської сільської ради Ковельського району Волинської області (Волинська область, Ковельський район, с. Вишнів, вул. Незалежності, 80-а) про встановлення факту перебування на утриманні, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 ) право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП ім. Мартинюка Поповичівської сільської ради Ковельського району Волинської області розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала ОСОБА_4 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ківерці Луцького району Волинської області.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 25 квітня 2024 року.

Головуючий П. Ю. БОЙЧУК