ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3805/23 Номер провадження 22-ц/814/1742/24Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.А., Чумак О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області

на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 09 січня 2024 року, постановлене суддею Хіневич В.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

15.09.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, збільшивши свої вимоги заявою від 10.11.2023, у якій просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його користь моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн. та 10 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування вимог позову посилається на те, що постановою серії ЕАО №4795590 від 20.09.2021, винесеною інспектором батальйону патрульної поліції у м.Кременчуці УПП в Полтавській області Погребняк О.Ю., у подальшому скасованою рішенням суду від 24.11.2021 (справа №537/5156/21), його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. При цьому, відповідач протиправно, після скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, пред`явив її до примусового виконання у ДВС, унаслідок чого із нього примусово стягнуто 1 048,00 грн. У зв`язку із цим, позивачу завдано моральних страждань, які полягають у погіршенні стану здоров`я, приниженні честі, гідності та ділової репутації через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності. Такі неправомірні дії службової особи органу державної влади мали наслідком зневіру в професійності діяльності патрульної поліції та втрату відчуття захисту внаслідок можливих незаконних дій поліцейських.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 09.01.2024 позов задоволено частково; стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн. у рахунок компенсації моральної шкоди та 2 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати зі сплати судового збору по даній справі віднесено за рахунок держави.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що незаконність рішення, прийнятого суб`єктом владних повноважень стосовно позивача та його безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності об`єктивно викликало у нього певні проживання та вимагало певного часу та зусиль для відновлення порушеного права в судовому порядку. Відтак, суд дійшов висновку про доведеність факту заподіяння моральної шкоди та наявності підстав для її відшкодування з Державного бюджету України у розмірі 2 000,00 грн., що відповідатиме критеріям розумності та співмірності.

При вирішенні питання стягнення правничих витрат, районний суд, зважаючи на клопотання відповідача про зменшення їх розміру, дійшов висновку, що вимога представника позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 2 000,00 грн.

Із рішенням районного суду не погодилися сторони та оскаржили його в апеляційному порядку.

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Наполягає на грубому порушенні його прав при складанні постанови про адміністративне правопорушення, оскільки йому не були роз`яснені його права, зокрема, на захист, не з`ясовувалося наявність клопотань, не пропонувалося надати пояснення, не досліджувалися докази та не оголошувався зміст постанови. У подальшому, не зважаючи на скасування судом постанови, вона була направлена до виконання і з позивача стягнуто суму штрафу. Такі дії відповідача спричинили йому моральну шкоду, що полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності докладати додаткові зусилля для організації життя, а також призвели до зневіри у професійності діяльності патрульної поліції та втрату відчуття захисту внаслідок можливих незаконних дій поліцейських. Із підстав викладеного, вважає постановлений до стягнення розмір моральної шкоди необґрунтованим та об`єктивно заниженим, оскільки він не відповідає фактично завданій шкоді.

Відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Звертає увагу, що рішення суду від 24.11.2021 у справі №537/5156/21, яким скасовано постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, не містить висновків щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, а лише посилання на відсутність доказів дотримання інспектором процедури розгляду такої справи, що у відповідності до позиції Верховного Суду (№753/4366/17 від 17.05.2018) не спростовує здійсненого ним адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Крім того, у судовому порядку дій відповідача протиправними або незаконними не визнавалися, висновків про порушення прав позивача рішення не містить.

Із огляду на викладене вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо доведеності факту заподіяння позивачу моральної шкоди та причинного наслідкового зв`язку між діями відповідача і такою шкодою. Тоді як обставини відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови та пов`язані з цим хвилювання позивача стосуються дій ДВС, а не Департаменту патрульної поліції.

Просить врахувати позицію Верховного Суду у справі №363/3520/16-ц від 21.02.2020, за змістом якої не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіють моральну шкоду; а оцінка такого рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки.

Звертає увагу, що позивач майже через два роки з дати ухвалення рішення суду у справі №537/5156/21 дійшов висновку, що йому було спричинено моральну шкоду та звернувся в суд позовом про її стягнення у розмірі 40 000,00 грн. та 10 000,00 грн. правничих витрат, не навівши обґрунтування ні підставності їх стягнення ні розміру.

Вважає голослівними твердження позивача щодо його хвилювань про можливу шкоду репутації та падіння в його очах авторитету патрульної поліції.

Заперечує підстави стягнення правничих витрат, як не підтверджених належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відзиви на апеляційні скарги сторін не надходили.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що 20.09.2021 об 11-26 год. у АДРЕСА_1 водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_1 , ближче 10 м від пішохідного переходу, чим порушив п.15.9 «г» ПДР України, зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Постановою інспектора роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Погребняк О.Ю. від 20.09.2021 серії ЕАО №4795590 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП./а.с.84/

Листом Департаменту патрульної поліції від 08.11.2021 №14317/41/26/1-2021 до Автозаводського ВДВС у м.Кременчуці надіслано для примусового виконання у порядку статті 308 КУпАП постанови в справах про адміністративне правопорушення для стягнення штрафу, в тому числі, громадянина ОСОБА_1 ./а.с.86/

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 24.11.2021 (справа №537/5156/21) скасовано постанову інспектора батальйону патрульної поліції у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Погребняк О.Ю. від 20.09.2021 серії ЕАО №4795590 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ч.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.; провадження у справі закрито./а.с.9-12/

За змістом листа Автозаводського ВДВС у м.Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області від 06.11.2023/193249, на виконанні у відділі перебувало ВП №68952665 з примусового виконання постанови батальйону патрульної поліції в місті Кременчук №4795590 від 20.09.2021 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 680,00 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 06.05.2022. Виконавче провадження передано державному виконавцю до виконання 05.05.2022.

15.05.2023 виконавче провадження завершене відповідно до п.5 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі скасуванням рішення, яке підлягало виконанню. По вказаному виконавчому провадженню було стягнуто 1 048,00 грн., які розподілені наступним чином: 69,00 грн. витрати виконавчого провадження за користування АСВП (платіжна інструкція №4088 від 15.05.2023), 979,00 грн. повернуто ОСОБА_1 (платіжна інструкція №4089 від 15.05.2023). Після відкриття виконавчого провадження працівниками патрульної поліції не надавалися докази про оскарження постанови серії ЕАО №4795590./а.с.46/

Частково задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із того, що хоча будь-яких доказів щодо погіршення стану здоров`я стороною позивача до суду не подано, проте, з огляду на доведеність факту притягнення позивача до адміністративної відповідальності з порушенням процедури розгляду справи, що об`єктивно викликало у позивача певні переживання та вимагало певного часу та зусиль для оскарження рішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд врахував глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, та врахувавши засади розумності, виваженості й справедливості визнав, що належною компенсацією завданої позивачу моральної шкоди є 2 000,00 грн.

Зважаючи на клопотання відповідача про зменшення розміру правничих витрат, районний суд дійшов висновку, що вимога представника позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 2 000,00 грн.

Апеляційний суд із висновками районного суду погоджується з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 18.09.2023 у справа №582/18/21).

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, завдану органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, передбачені нормами статей 1167, 1173, 1174 ЦК України, відповідно до яких:

моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом;

шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадової або службової особи при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 зазначав підставою для відшкодування моральної шкоди незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та примусове виконання адміністративного стягнення на підставі скасованої у судовому порядку постанови.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення.

Системний аналіз положень статті 1 та 2 Закону надає підстави для висновку, що закриття справи про адміністративне правопорушення є підставою для відшкодування особі, відносно якої порушувалась адміністративна справа, а в подальшому така справа була закрита, компенсації моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку із недотриманням процедури розгляду справи згідно з Інструкцією №1395 та КУпАП. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі пункту третього частини третьої статті 286 КАС України не передбачає встановлення вини позивача та не спростовує того, що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Наведена відповідачем практика Верховного Суду сформована з відмінних фактичних обставин, де предмет оскарження становила постанова у справі про адміністративне правопорушення і позивач не спростував факт порушення ним Правил дорожнього руху.

У цій справі наявне судове рішення про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, як незаконної і за правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені у рішення суду від 24.11.2021 у справі №2-а/537/57/2021, яке не оскаржувалося відповідачем та набрало законної сили, не доказуються при розгляді цієї справи, де беруть участь ті самі особи.

При цьому, колегія суддів визнає, що скасування судом постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є недостатньою сатисфакцією, оскільки повністю не забезпечує нівелювання наслідків незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. Тоді як, відшкодування здійснюється незалежно від вини патрульної поліції та від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом, які у цій справі позивачем були понесені у розмірі 1 048,00 грн.

Суд першої інстанції, виходячи із того, що ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівниками патрульної поліції безпідставно, постанова про накладення адміністративного стягнення скасована, а провадження у справах закрито, дійшов обґрунтованого висновку, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних переживаннях, які викликані недотриманням процедури розгляду справи згідно з Інструкцією №1395 та КУпАП, що потребувало встановлення справедливості, доведення його невинуватості.

При цьому, районний суд обґрунтовано вважав, що сума у 2 000,00 грн. є цілком адекватною завданій позивачу шкоді та справедливою.

Доводи апеляційної скарги позивача правильність таких висновків не спростовують є тотожними мотивам позову, оцінка якого правильно надана судом першої інстанції, який вказав на відсутність будь-яких доказів щодо погіршення стану здоров`я стороною позивача, які не встановлені і судом апеляційної інстанції, як і підстави вважати, що постановлений до стягнення розмір моральної шкоди є необґрунтованим або об`єктивно заниженим.

Висновок суду першої інстанції узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц, згідно з яким розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен проводити до її безпідставного збагачення.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок по доведенню обставин заподіяння моральної шкоди та визначення розміру компенсації на її відшкодування покладається на позивача.

Встановлюючи протиправність дій суб`єкта владних повноважень та, відповідно, наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суди не мають своїм обов`язком присуджувати розмір вказаної шкоди виключно в тій сумі, яка зазначена позивачем у позовній заяві. Суди, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, повинні виходити із засад розумності та справедливості(постанова Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №335/5271/17).

У постановах від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, від 13.03.2024 у справі №712/10999/22 Верховний Суд зазначив, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. Із огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд першої інстанції, заслухавши пояснення сторін та правильно встановивши фактичні обставини справи, при визначенні розміру моральної шкоди оцінив ступінь моральних страждань позивача, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в його діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права, обґрунтовано визначив розмір стягнення у 2000,00 грн.

Із такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується та вважає, що доводи апеляційних скарг цих висновків не спростовують. Інші доводи апеляційних, зокрема, твердження відповідача щодо відсутності підстав стягнення правничих витрат, як не підтверджених належними та допустимими доказами, колегія суддів відхиляє, оскільки такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим достатніми доказами, заперечення відповідача щодо оцінки яких є надмірним формалізмом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги сторін задоволенню не підлягають, а рішення районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 09 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25.04.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак