Романівський районний суд Житомирської області
19 березня 2024 року смт. Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Ковальчука М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання незаконним та скасування рішення, -
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на протиправність прийнятого рішення в зв`язку з порушенням порядку розробки технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності загальною площею 0,03 га житлової та громадської забудови з цільовим призначенням земельні ділянки запасу та не можливістю реалізації позивачем її земельних прав щодо цієї ж самої земельної ділянки. Необхідність пред`явлення позову позивачем також обґрунтовується її незгодою як власника квартири на мету проведення такої інвентаризації облаштування на цих земельних ділянках об`єктів роздрібної торгівлі та комерційних послуг, які знаходяться в безпосередній близькості від її нерухомого майна.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що вона не може реалізувати свого права на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж спірних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність, яке визначено їй та іншим співвласникам багатоквартирного житлового будинку, рішенням відповідача Романівської селищної ради № 683-15/21 від 29 жовтня 2021 року. Така перешкода виникла, через дії відповідача, якою прийнято рішення № 1119-34/22 від 07 грудня 2022 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель житлової та громадської забудови» згідно з яким спірні ділянки були сформовані як об`єкти цивільних прав згідно статті 79-1 Земельного кодексу України.
Частиною 1 та 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).
Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання (пункти 2, 4 частина 1 статті 150 ЦПК України).
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 наведено наступні правові позиції щодо змісту інституту забезпечення позову, зокрема, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
З правового аналізу вищевказаних норм процесуального права, судової практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини вбачається, що заходи забезпечення позову вживаються судом з метою збереження існуючого фактичного та правового становища, пов`язаних з предметом спору, коли існує ризик зміни таких становищ, і ця зміна може мати наслідком виникнення ситуації, коли подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту його прав або інтересів.
Подальша зміна власника (користувача) спірних земельних ділянок, може призвести до потенційних труднощів у подальшій реалізації такого рішення, оскільки за умови існування нового власника земельних ділянок чи іншої особи, яка володітиме будь-якими речовими правами на них - таке рішення не призведе до відновлення порушених прав позивача, навіть у разі задоволення позовних вимог, а також може потягнути за собою зміну предмета спору у цій справі чи виникнення нового спору.
При цьому, судом враховується, що Верховний Суд неодноразово (у постановах від 03.03.2023 у справі №905/448/22 та від 11.12.2023 у справі №904/1934/23) звертав увагу на те що можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Наведені обставини в їх сукупності на переконання суду є достатніми для обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася суду, що є підставою для забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, які позивач просить вжити, є співмірними з позовними вимогами, та спрямовані на збереження фактичного та правового становища спірних земельних ділянок до ухвалення рішення суду за наслідками розгляду справи по суті.
Керуючись статями 149-154, 353 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Ухвалу може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її постановлення в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суддя М.В. Ковальчук