ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 554/8156/21

провадження № 61-18541 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,

Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради,

третя особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - керівник Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування і Полтавської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України і Полтавської міської ради на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2021 року у складі судді Бугрія В. М. та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, третя

особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, про визнання прававласності на самочинно реконструйований гараж.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником гаража

АДРЕСА_1 , який розташовано на земельній ділянці, площею 0,0024 га, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів з кадастровим номером :15:009:0224, яка також належить їй на праві власності.

Нею було проведено реконструкцію зазначеного гаража без отримання дозвільних документів. Вважала, що оскільки вказана самочинна реконструкція гаража не порушує прав інших осіб, то наявні правові підстави для визнання за нею права власності на таке самочинне будівництво.

З врахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на самочинно реконструйований гараж, загальною площею 32,3 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2021 року

позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно реконструйований гараж, загальною площею 32,3 кв. м, що розташований за адресою:

АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою здійснено реконструкцію належного їй гаража, а саме збільшено його площу, без отримання відповідних дозвільних документів.

Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 09 серпня 2021 року, виконаного на замовлення ОСОБА_1 ,реконструйований гараж можливо безпечно експлуатувати.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість визнання за позивачкою права власності на спірний самочинно реконструйований гараж.

Ніхто з учасників справи в судове засідання не з`явився.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2022 року апеляційну скаргу Шевченківської районної у м. Полтаві ради залишено без задоволення. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2021 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що здійсненою позивачем реконструкцією гаража було самовільно зайнято земельну ділянку, яка належить на праві власності Шевченківській районній у м. Полтаві раді. Отже, відсутні докази на підтвердження того, що спірний об`єкт самочинного будівництва порушує права територіальної громади.

Враховуючи те, що позивач самочинно здійснив реконструкцію гаража, яка не порушує інтересів інших осіб та нормативних містобудівних вимог, питання щодо прийняття гаража в експлуатацію було предметом розгляду компетентного державного органу, а іншого шляху оформлення права власності на об`єкт вказаної нерухомості, ніж звернення з відповідним позовом до суду, у позивача немає, тому апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

У липні 2023 року керівник Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування і Полтавської міської ради звернувся до Полтавського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Октябрського районного суду м. Полтави

від 03 листопада 2021 року.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року поновлено керівнику Полтавської окружної прокуратури Полтавської області строк на апеляційне оскарження рішення Октябрського районного суду м. Полтави

від 03 листопада 2021 року в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування і Полтавської міської ради. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування і Полтавської міської ради на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2021 року.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року апеляційну скаргу керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування і Полтавської міської ради залишено без задоволення. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2021 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що на час ухвалення судом першої інстанції рішення було чинним рішення позачергової другої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 25 лютого 2016 року «Про визначення обсягу і меж повноважень, які здійснюють районні у місті Полтаві ради» у частині делегування районним у м. Полтаві радам, їх виконавчим органам повноважень стосовно районів у місті в обсягах та межах, передбачених пунктом 34

частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а отже, виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради на час виникнення спору був наділений повноваженнями щодо надання, передачі у власність або користування, припинення права користування або права власності та вилучення земельних ділянок для, зокрема, індивідуального гаражного будівництва, тобто, є належним відповідачем у справі.

В якості третьої особи залучено Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, як орган державної влади, який реалізовував державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Судові повістки, направлені на адресу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, повернулися до суду з відмітками поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», що згідно з вимогами частини восьмої статті 128 ЦПК України є належним повідомленням третьої особи про дату, час і місце судових засідань.

Крім того, лише 06 березня 2023 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України припинена у результаті ліквідації, про що внесено відповідний запис. Таким чином, на час ухвалення рішення суду Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області перебував у стадії ліквідації, тобто діяла ліквідаційна комісія, яка повинна була вчиняти відповідні процесуальні дії у справі.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що звернення до суду з позовом щодо самочинного будівництва має здійснюватися за наявності інформації про те, що таке питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право, на увагу не заслуговують, оскільки позивач зверталася до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області та до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради з приводу реєстрації самочинного реконструйованого гаража, якими було відмовлено у вчиненні таких дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час розгляду справи та ухвалення рішення питання здійснення будівництва нерухомого майна і введення його в експлуатацію відносилося до виключної компетенції органів Державної інспекції архітектури та містобудування України, а ухвалене судом першої інстанції рішення порушує права і інтереси держави в особі зазначеного органу, який не був залучений до участі у справі, є безпідставними, з огляду на вищевказані обставини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі заступник керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України і Полтавської міської ради просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 554/8156/21 з Октябрського районного суду м. Полтави. Підставою відкриття касаційного провадження зазначено пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

У березні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2024 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга прокурора мотивована тим, що вирішення правових питання щодо земельної ділянки належать до виключної компетенції відповідних рад, тому відповідачем не може бути їх виконавчі органи відповідних місцевих рад. Виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради та Шевченківська районна рада у місті Полтаві є різними юридичними особами та мають різні повноваження визначені законом.

Єдиним суб`єктом, що здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності на території м. Полтави

є відповідний уповноважений орган у спірних правовідносинах, тобто Полтавська міська рада.

Судами не залучено належного відповідача, оскільки відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20 березня 2020 року внесено запис номер 6047267 про перебування Державної архітектурно-будівельної інспекції України в стані припинення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 року № 1340 «Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю» утворено Державну інспекцію архітектури та містобудування України, як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (пункт 1), а також затверджено положення про Державну інспекція архітектури та містобудування України (пункт 2).

Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20 травня 2021 року проведено державну реєстрацію юридичної особи - Державної інспекції архітектури та містобудування України, номер запису: 000092252.

Ураховуючи викладене, належним відповідачем у справі є Державна інспекція архітектури та містобудування України, як правонаступник Державної архітектурно-будівельної інспекції України, проте судами розглянуто справу без залучення належного відповідача.

Спірний гараж до реконструкції мав площу 19,7 кв. м та розташовувався на земельній ділянці, площею 24 кв. м, кадастровий номер :15:009:0224, яка належить позивачці. При цьому, самочинна реконструкція гаражу проведена

за рахунок земельної ділянки комунальної власності, яка позивачці у власність або користування не надавалася та є власністю Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради.

Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , площа спірного гаражу після реконструкції становить 32,3 кв. м, а площа основи (забудови) складає 42,8 кв. м, тобто майже вдвічі більша за площу земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 .

Наведене свідчить про самовільне зайняття позивачкою земельної ділянки комунальної власності, розпорядником якої у силу закону є Полтавська міська рада.

У справі відсутні докази звернення позивачки до Полтавської міської ради, яка є уповноваженим органом у спірних правовідносинах.

Відзиви на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 згідно з договором дарування від 24 травня 2019 року є власником гаража АДРЕСА_1 . Державна реєстрація права власності здійснена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 травня 2019 року (а.с. 14, 15).

Вищевказаний гараж розміщений на земельній ділянці, площею 0,0024 га, з цільовим призначенням «для будівництва індивідуальних гаражів» з кадастровим номером :15:009:0224, за адресою: АДРЕСА_2 , яка згідно з договором дарування земельної ділянки

від 24 травня 2019 року знаходиться у власності ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 здійснено реконструкцію вищезазначеного гаража без отримання відповідних дозвільних документів. Згідно з технічною інвентаризацією фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 13 квітня 2021 року у розділі «примітки» зазначено «збільшено розміри без дозвільних документів» (а.с. 21).

Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 09 серпня 2021 року, виконаного на замовлення позивачки, гараж № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Крім того, вказаний гараж був збудований у 1997 році, реконструйований у 2019 році, площа забудови земельної ділянки - 43 кв. м, проєктна та робоча документація в замовника - відсутня (а.с. 22).

Згідно з відповіддю Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції

у Полтавській області від 03 вересня 2021 року № 1016-1.20/2/99 подані ОСОБА_1 документи щодо введення в експлуатацію спірного гаража не відповідають вимогам статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пунктам 3 та 17 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 13 квітня 2011 року № 461 (а.с. 23-24).

Відповідно до відповіді виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 23 серпня 2021 року № Н02.1-16/1167 виходячи зі змісту поданих документів щодо реєстрації самочинного реконструйованого гаража, вирішення

по суті зазначеного питання можливе на підставі рішення суду відповідно до положення статті 376 ЦК України (а.с. 25).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України і Полтавської міської ради підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вищезазначеним вимогам закону не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другоїстатті 331 ЦК Україниправо власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення частини другої статті 331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положеннями статті 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація. Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159 цс 15 та від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328 цс 15, підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.

Зміст положень статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц, провадження № 14-445 цс 19).

Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закону не звернули уваги на відсутність належних і допустимих доказів щодо дотримання позивачкою визначеної законом процедури введення до експлуатації самочинно реконструйованого об`єкта будівництва та порядку проведення державної реєстрації і оформлення права власності на нього, оскільки ОСОБА_1 здійснено самочинну реконструкцію гаража на належній їй земельній ділянці, площею 24 кв. м, кадастровий номер :15:009:0224, разом з тим відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , площа спірного гаражу після реконструкції становить 32,3 кв. м, а площа основи (забудови) складає 42,8 кв. м, тобто майже вдвічі більша за площу земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 .

Отже, прокурор вказував про самовільне захоплення позивачкою земельної ділянки комунальної власності, яка розташована під частиною реконструйованого об`єкта будівництва.

Крім того, вказане самочинне будівництво здійснено позивачкою без затвердження у встановленому законом порядку проєктної документації.

Суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до положень закону уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його до експлуатації.

Отже, звернутися до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно можна за наявності відомостей про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Судом установлено відсутність належних доказів щодо звернення позивача до компетентного державного органу про прийняття самочинної побудови до експлуатації у встановленому законом порядку. Крім того, згідно з листом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області від 03 вересня 2021 року № 1016-1.20/2/99 подані ОСОБА_1 документи щодо введення в експлуатацію спірного гаража не відповідають вимогам статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пунктам 3 та 17 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року

№ 461, (а.с. 23-24).

Таким чином, обґрунтованими є доводи прокурора про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 самочинно реконструйовано спірний гараж без відповідних дозвільних документів та не введено його до експлуатації.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначене не позбавляє позивача права звернутися до відповідних органів державної влади чи місцевого самоврядування за оформленням права власності на самочинно реконструйований гараж, але в установленому законом порядку.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої та постанов суду апеляційної інстанцій і відмову у задоволенні позову, слід змінити розподіл судових витрат, стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратуривитрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 362 грн та суді касаційної інстанцій у розмірі 1 816 грн, а всього 3 178 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України і Полтавської міської радизадовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2022 року,

від 22 листопада 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, третя особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, про визнання права власності на самочинно реконструйований гараж відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 362 грн та суді касаційної інстанцій

у розмірі 1 816 грн, а всього 3 178 (три тисячі сто сімдесят вісім) грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець