Справа №:755/3662/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - Галієв Р.Р. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 7 566,70 грн та витрати зі сплати судового збору.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» і ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ2700552 від 08 січня 2018 року, за умовами якого застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу Ford Kuga, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 11 серпня 2018 року в м. Києві сталась ДТП за участю автомобіля Volksvagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля Ford Kuga, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні ДТП. 11 вересня 2018 року потерпіла особа ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із повідомленням про ДТП та заявою на виплату (страхового) відшкодування. Між ОСОБА_3 та ПАТ НАСК «Оранта» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу №УБ 1205546, за яким застраховано майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме - автомобіля Volksvagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 . 13 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування у зв`язку із ДТП від 11 серпня 2018 року, яку ПАТ НАСК «Оранта» визнало страховим випадком відповідно до умов договору добровільного страхування транспортного засобу № НОМЕР_3 . ПАТ НАСК «Оранта», сплативши ОСОБА_3 суму страхового відшкодування в розмірі 6 418,32 грн, у порядку ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України звернулось до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 6 418,32 грн. ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» складено звіт про визначення вартості матеріального збитку №С18-388 від 26 листопада 2018 року, спричиненого власнику автомобіля Volksvagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно якого вартість матеріального збитку складає 12 160,21 грн. Відповідно до умов полісу №АМ2700552 від 08 січня 2018 року ліміт відповідальності страховика за завдану майнову шкоду становить 100 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн. ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» перерахувало ПАТ НАСК «Оранта» 6 418,32 грн та ОСОБА_3 - 5 741,89 грн. ОСОБА_1 самовільно залишив місце ДТП, що підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року. Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до ОСОБА_1 на відшкодування завданої шкоди у розмірі 12 160,21 грн. 12 липня 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» звернулось до відповідача з претензією №5453 з метою врегулювання спору в досудовому порядку. Відповідачем було частково відшкодовано завдану шкоду у розмірі 4 593,51 грн. Станом на дату звернення до суду з позовом зв`язок з відповідачем відсутній.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами вкладено в поштову скриньку відповідача, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.86).

Також повідомлення відповідача здійснювалось через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.88).

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «ВУСО» №АМ002700552 від 08 січня 2018 року, застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу Ford Kuga, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з ЦБД МТСБУ щодо полісу № НОМЕР_4 (а.с.17). Ліміт відповідальності страховика за завдану майнову шкоду становить 100 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

11 серпня 2018 року в м. Києві сталася ДТП (наїзд на транспортний засіб, що стоїть по ходу руху) за участю автомобіля Volksvagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля Ford Kuga, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , що підтверджується відповіддю від Національної поліції України (а.с.18-20). У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року у справі № 753/16868/18 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП (а.с.22-23). У постанові зазначено, що ОСОБА_1 , 11 серпня 2018 року, о 15 годині 56 хвилин, керуючи автомобілем марки «Форд», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Чавдар, 36 у м. Києві, в порушення вимог п.п. 10.1, 13.1 ПДР, при зміні напрямку руху не впевнився, що це буде безпечним, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив наїзд на припаркований автомобіль «Вольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Крім того, ОСОБА_1 у порушення вимог п. 2.10 А ПДР, покинув місце ДТП.

09 листопада 2017 року між ОСОБА_3 та ПАТ «НАСК «Оранта» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу №УБ 1205546, за яким застраховано майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Volksvagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.39).

ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування у порядку регресу, в якій зазначало, що після ДТП 11 серпня 2018 року до ПАТ «НАСК «Оранта» звернувся страхувальник ОСОБА_3 щодо виплати страхового відшкодування. На підставі рахунку ТОВ «Автомир» та на підставі страхового акту № СТО-18-1-215/1 від 22 серпня 2018 року ПАТ НАСК «Оранта» виплатило ОСОБА_3 відшкодування у розмірі 6 418,32 грн. У зв`язку із цим ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України просило ПрАТ «СК «ВУСО» сплатити вказану суму страхового відшкодування у порядку регресу, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , який є винним у ДТП, застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» (а.с.27-48).

11 вересня 2018 року потерпілий ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із повідомленням про ДТП (а.с. 24-25) та заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.26).

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Volksvagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , № С18-388 від 26 листопада 2018 року, складеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза Стандарт» за замовленням ПрАТ «СК «ВУСО», вартість матеріального збитку складає 12 160,21 грн (а.с.49-68).

ПрАТ «СК «ВУСО» складено розрахунок суми стразового відшкодування (а.с.69), страховий акт № 00629 від 18 січня 2019 року на користь ОСОБА_3 , в якому визначило страхове відшкодування у розмірі 5 741,89 грн (а.с.70) та страховий акт № 05898 від 29 травня 2019 року на користь ПАТ «НАСК «Оранта», в якому визначило страхове відшкодування у розмірі 6 418,32 грн (а.с.71)

ПрАТ «СК «ВУСО» перерахувало ПАТ «НАСК «Оранта» 6 418,32 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 14143 від 29 травня 2019 року (а.с.73), та ОСОБА_3 - 5 741,89 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1435 від 18 січня 2019 року (а.с. 72).

12 липня 2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ОСОБА_1 із претензією №5453, в якій просило відшкодувати у порядку регресу сплачену суму страхового відшкодування у розмірі 12 160,21 грн (а.с.74-75).

ОСОБА_1 сплатив на користь ПрАТ «СК «ВУСО» 4 593,51 грн (а.с. 76).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч.1 ст.1191 ЦК України).

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до пп. «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 31, 32, 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування».

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається (див.: постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача коштів у розмірі 7 566,70 грн, ПрАТ «СК «ВУСО» посилається на те, що водій транспортного засобу Ford Kuga, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 після ДТП, яке сталося 11 серпня 2018 року, за його участю, самовільно залишив місце пригоди. Тому позивач вважає, що на підставі пп. «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик отримав право на компенсацію виплаченої суми страхового відшкодування в порядку регресу.

Судом встановлено, що 11 серпня 2018 року в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля Volksvagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Ford Kuga, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого було заподіяно механічні пошкодження автомобілю марки Volksvagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 . ОСОБА_1 самовільно залишив місце ДТП, що підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року у справі № 753/16868/18, згідно з якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4 (залишення місця дорожньо-транспортної пригоди), 124 КУпАП. У постанові Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року у справі № 753/16868/18 зазначено, що ОСОБА_1 у порушення вимог п. 2.10 А ПДР, покинув місце ДТП.

На підставі договору добровільного страхування транспортного засобу №УБ 1205546 від 09 листопада 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «НАСК «Оранта», ПАТ НАСК «Оранта» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 6 418,32 грн. У подальшому, на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ002700552 від 08 січня 2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування: ПАТ НАСК «Оранта» у розмірі 6 418,32 грн та ОСОБА_3 у розмірі 5 741,89 грн. Тобто загальний розмір страхового відшкодування становить 12 160,21 грн.

ОСОБА_1 сплатив у порядку регресу на користь ПрАТ «СК «ВУСО» частину страхового відшкодування у розмірі 4 593,51 грн. Таким чином розмір страхового відшкодування, який не сплачений ОСОБА_1 у порядку регресу, становить 7 566,70 грн (12 160,21 грн - 4 593,51 грн).

Суд зазначає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Суд враховує, що право зворотної вимоги (регресу) до винної особи страховик має у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення регресної вимоги позивача до відповідача у розмірі виплаченої суми страхового відшкодування 7 566,70 грн, не погашеної відповідачем.

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ПрАТ «СК «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ВУСО» шкоди завданої в результаті ДТП у розмірі 7 566,70 грн.

За змістом ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Позивачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 2 102,00 грн (а.с.6), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 1, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 3, 6, 11, 13, 15, 16, 20, 22, 526, 530, 1166, 1191 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 8, 10, 12, 13, 76-83, 89, 141, 209, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначене в позовній заяві місце проживання: АДРЕСА_1 ) про відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 7 566,70 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: