Справа №:755/6442/24
Провадження №: 2/755/4502/24
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"26" квітня 2024 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшов цивільний позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - два дні з дня отримання копії даної ухвали.

Підставою для залишення позову без руху визначено відсутність підтвердження щодо зарахування судового збору в сумі 3 028,00 грн, який сплачено відповідно до платіжної інструкції від

30 січня 2024 року № до спеціального фонду Державного бюджету України. Також судом вказано, що на виконання ухвали від 28 березня 2024 року про залишення позову без руху позивачу слід подати документ установи банку чи відділення зв`язку, яка прийняла платіж, про сплату судового збору в сумі 3 028,00 грн з відміткою про його зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України або відповідне підтвердження (довідку) органу Державної казначейської служби України, якому судовий збір перераховано.

Частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

При цьому, частиною шостою статті 272 ЦПК України передбачено, що, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до довідки про доставку електронного документа від 17 квітня 2024 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року про залишення позову без руху доставлено до електронного кабінету позивача 17 квітня 2024 року о 18:10 год.

Таким чином, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року про залишення позову без руху було вручено позивачеві 18 квітня 2024 року.

Також ухвалу про залишення позову без руху від 17 квітня 2024 року було своєчасно внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому позивач у вільному доступі мав можливість ознайомитись з її змістом.

Таким чином, суд вважає, що позивач був повідомлений належним чином про залишення позову без руху.

Відповідно до частини першої статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому, згідно частини третьої статті 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

У даному випадку строк для усунення недоліків позовної заяви розпочався - 19 квітня 2024 року та тривав до 22 квітня 2024 року (оскільки закінчення дводенного строку припадало на 20 квітня

2024 року, що є вихідним днем).

24 квітня 2024 року (вхід. від 25 квітня 2024 року № 23705), тобто з порушенням встановленого судом процесуального строку, ТОВ «Коллект Центр» подано заяву про усунення недоліків позовної заяви та клопотання про поновлення процесуального строку для подання такого клопотання.

Причиною пропуску процесуального строку ТОВ «Коллект Центр» визначило надмірну завантаженість працівників товариства в судових засіданнях, підготовці процесуальних документів та постійні ракетні обстріли міста Києва, а тому представник вважає, що строк пропущено з поважних причин, такий пропуск є незначним та підлягає поновленню

Стосовно доказів сплати судового збору позивач вказав, що платіжна інструкція, яка була додана до позовної заяви, підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі. В цій платіжній інструкції зазначено усі необхідні реквізити, наявна печатка банківської установи, що здійснювала переказ коштів, такі кошти були списані з рахунку ТОВ «Коллект Центр» та на рахунок товариства не поверталися.

Вивчивши матеріали клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та заяви про усунення недоліків, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Поважні причини - це ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

При вирішенні питання про поновлення строків, суд враховує процесуальну поведінку особи, обізнаність особи про розгляд справи у суді, поважність причин, якими обґрунтовується пропущення встановленого законом строку, та їх доведеність, тривалість пропущеного строку, сутність доводів та інші обставини, які мають істотне значення.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення прокушеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду у справі № 439/1493/15-ц від 18 листопада 2020 року та у справі

№ 466/948/19 від 18 листопада 2020 року.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та

№ 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд критично оцінює наведені представником позивача доводи щодо поважності причин пропуску строку на подачу заяви про усунення недоліків позовної заяви, зокрема, щодо того, що працівники підприємства мають велику завантаженість в інших судових справах та зайняті підготовкою відповідних процесуальних документів, оскільки зазначені обставини не можна віднести до об`єктивних та непереборних обставин, які дають підстави для поновлення пропущеного процесуального строку, оскільки останні відносяться до внутрішньої організації роботи самого позивача. При цьому, ТОВ «Коллект Центр» не надано будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин.

Крім цього, суд враховує, що позивач не звертався із клопотанням про продовження процесуального строку, встановленого судом в ухвалі про залишення позову без руху від 16 квітня

2024 року.

Оскільки позивачем не зазначено поважних причин пропуску процесуального строку на усунення недоліків позовної заяви, а зазначені причини не можна вважати такими, що є поважними, суд вважає за необхідне відмовити у поновленні процесуального строку.

Відповідно частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом.

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем, всупереч вимогам статей 77 - 81 ЦПК України, не надано беззаперечних доказів, на підставі чого суд мав би поновити строк, то клопотання про усунення недоліків позовної заяви слід вважати таким, що подане з пропуском процесуального строку без поважних причин.

При цьому суд враховує, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви з огляду на таке.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

До позовної заяви та заяви про усунення недоліків позовної заяви ТОВ «Коллект Центр» додано платіжну інструкцію від 30 січня 2024 року № на суму 3 028,00 грн.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

При перевірці зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судом з`ясовано, що станом на 26 квітня 2024 року інформація про зарахування коштів за квитанцією від 30 січня 2024 року № про сплату судового збору у справі № 755/6442/24 за подання позовної заяви відсутня.

За наявності сумнівів у здійсненні сплати суми судового збору до Державного бюджету України і зарахування його до спеціального фонду цього бюджету суд вправі витребувати у платника відповідне підтвердження (довідку) органу Державної казначейської служби України, якому судовий збір перераховано.

Аналогічний висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 31 січня 2024 року по справі

№ 757/17452/21-ц, від 24 листопада 2023 року по справі № 334/5481/23, від 12 лютого 2024 року по справі № 2-814/10.

До поданої заяви про усунення недоліків позовної заяви позивачем не додано підтвердження установи банку чи відділення зв`язку, яка прийняла платіж, про сплату судового збору в сумі

3 028,00 грн з відміткою про його зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України, також позивачем не надано підтвердження (довідки) органу Державної казначейської служби України про зарахування його до спеціального фонду цього бюджету.

При цьому, шляхом моніторингу відомостей відкритого порталу даних «Єдиний державний реєстр судових рішень» встановлено, що 08 лютого 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до Дніпровського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, справа

№ 755/2469/24. Через комп`ютерну програму документообігу суду «Д-3» встановлено, що до вказаної позовної заяви позивачем також додано платіжну інструкцію від 30 січня 2024 року № .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повернуто у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог.

11 квітня 2024 року ТОВ «Коллект Центр» повторно звернулося до Дніпровського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Як уже зазначалося раніше, до повторно поданої позовної заяви знову додано копію платіжної інструкції від 30 січня 2024 року № про сплату судового збору в розмірі 3 028,00 грн.

При цьому, через комп`ютерну програму документообігу суду «Д-3» судом встановлено відсутність підтвердження щодо зарахування судового збору в сумі 3 028,00 грн, який сплачено відповідно до платіжної інструкції 30 січня 2024 року № до спеціального фонду Державного бюджету України.

Верховний Суд в ухвалі від 05 лютого 2024 року по справі № 759/1911/19 вказав: «Додана до касаційної скарги квитанція від 29 грудня 2023 року на суму 3 073,60 грн за подану 05 січня 2024 року касаційну скаргу, яку ухвалою суду касаційної інстанції від 11 січня 2024 року повернуто, не є підставою для його зарахування за подання касаційної скарги 23 січня 2024 року. Оскільки за повторно подану касаційну скаргу судовий збір сплачується на загальних підставах.».

Таким чином, додана до позовної заяви платіжна інструкція від 30 січня 2024 року

№ про сплату судового збору не може слугувати належним доказом сплати судового збору за подачу позовної заяви від 11 квітня 2024 року по справі № 755/6442/24.

Отже, ТОВ «Коллект Центр» вимоги ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від

16 квітня 2024 року не виконало, недоліки позовної заяви не усунуло.

Вказані недоліки позовної заяви є суттєвими і такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі до їх усунення.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною п`ятою статті 185 ЦПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу, в порядку визначеному частиною третьою статті 185 ЦПК України.

Суд вертає увагу позивача, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

При цьому, пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. Тому, ТОВ «Коллект Центр» не позбавлене можливості звернутися із відповідним клопотанням та повернути суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви по справі № 755/4893/24, за наявності відповідних правових підстав.

На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» про поновлення процесуального строку відмовити.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - вважати такою, що не подана та повернути суб`єкту звернення.

Роз`яснити позивачу, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова