ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м.Суми

Справа №584/613/22

Номер провадження 22-ц/816/509/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Латишевої Валентини Олексіївни,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Сопової Вікторії Сергіївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 18 жовтня 2023 року у складі судді Токарєва С.М., ухваленого в м. Путивль Сумської області, повний текст якого складено 30 жовтня 2023 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, про зміну черговості одержання права на спадкування,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 04 листопада 2001 року він проживав разом з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . З травня 2003 року вони проживали в житловому будинку АДРЕСА_2 . За вказаною адресою він та ОСОБА_3 проживали як одна сім`я протягом 18 років, вели спільне господарство, придбавали всі необхідні меблі, побутову техніку, здійснювали благоустрій будинку, ремонти. У 2009 році він зареєстрував своє місце проживання у будинку за вказаною адресою, до теперішнього часу залишається там зареєстрованим та проживає.

Вказував, що протягом 20 років він проживав з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та дружина. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на житловий будинок АДРЕСА_2 та однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Зазначав, що він є спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на день її смерті однією сім`єю останні п`ять років, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом.

Останні роки свого життя ОСОБА_3 знаходилася у тяжкому фізичному стані, з 2014 року її постійно турбував підвищений тиск та інші хвороби, що супроводжувалися ним, а в останній рік її життя у неї було виявлено онкозахворювання. Крім того, ОСОБА_3 мала посвідчення громадянки, яка постійно проживала у зоні безумовного відселення з моменту аварії на ЧАЕС, і відповідно повний перелік хвороб, пов`язаних з цим фактом, оскільки їй необхідно було постійно підтримувати стан здоров`я, проходити курси лікування.

Також він здійснював опіку над спадкодавцем ОСОБА_4 тривалий час, а саме надавав їй нематеріальні послуги (спілкування, взаємні почуття, поради та консультації, поздоровлення зі святами), її матеріально забезпечував, оскільки з жовтня 2006 року офіційно працював та зараз працює, підробляв сезонно, виїздив на заробітки, займався ремонтом техніки, в той час як спадкодавець з 2003 року не працювала, оскільки хворіла.

Посилаючись на вищевказані обставини, просив встановити факт його проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 у період з 01 травня 2003 року по 26 листопада 2021 року; змінити черговість одержання ним права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Путивль Сумської області, надавши йому право на спадкування після смерті ОСОБА_3 у другій черзі.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 18 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що позовна вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, знайшла підтвердження в усіх поданих письмових доказах та показаннях свідків, які були допитані в судовому засіданні. Звертає увагу суду на той факт, що він проживав із ОСОБА_3 за однією адресою до моменту її смерті і наданий час зареєстрований у спірному будинку.

Вважає, що ним доведено належними та допустимими доказами наявність юридичних фактів, за яких у нього виникає право на спадкування за другою чергою, зокрема здійснення протягом тривалого часу опіки над ОСОБА_3 , її матеріального забезпечення та надання іншої допомоги.

Вказує, що ним надані докази, які містять відомості про безпорадний стан ОСОБА_5 , оскільки вона постійно потребувала допомоги у зв`язку з хворобою.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Сопової В.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин між сторонами, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, думку позивача та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Путивль Конотопського району Сумської області померла ОСОБА_3 (а.с. 21, т. 1).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 та житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 27-30, т. 1).

10 грудня 2021 року приватним нотаріусом Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Пустовойтовим І.В. після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа № 104/2021, єдиним спадкоємцем за законом, який подав заяву про прийняття спадщини, є рідний брат померлої ОСОБА_2 (а.с. 106, 191-205, т. 1).

З довідки виконавчого комітету Путивльської міської ради від 12 січня 2022 року № 192 вбачається, що ОСОБА_3 була зареєстрована по АДРЕСА_2 до дня смерті разом з ОСОБА_1 (а.с. 23, т. 1).

ОСОБА_1 з 15 травня 2009 року зареєстрований по АДРЕСА_2 (а.с. 7, 12-13, т. 1).

З трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що остання з 28 серпня 1986 року по 12 вересня 2003 року періодично працювала, а 21 травня 2013 року їй розпочато виплату в Путивльському РЦЗ (а.с. 35-39, 4, т. 1).

З довідки Київського обласного державного центру експертизи сортів рослин з державною інспекцією з охорони прав на сорти рослин по м. Києву та Київській області № 11 від 28 травня 2013 року вбачається, що ОСОБА_3 працювала в Київському держекспертцентрі на посаді агронома 1 категорії та за серпень 2012 року отримала дохід в розмірі 2610,60 грн (а.с. 44, т. 1).

Відповідно до довідки про доходи від 28 жовтня 2022 року № 1539, виданої УСЗН Конотопської РДА, ОСОБА_3 отримано компенсацію на витрати на продукти харчування потерпілим внаслідок ЧК 2 категорії за період з березня 2021 року по грудень 2021 року в сумі 1790 грн. (а.с. 185, т. 1).

З інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 16 лютого 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 25 червня 2018 року призначена пенсія за віком згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме як особі, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи. За період з червня 2018 року по листопад 2021 року сума отриманої пенсії склала 68427,60 грн (а.с. 207, т. 1).

З наданих позивачем медичних документів вбачається, що ОСОБА_3 мала ряд захворювань (а.с. 47-48, 99, 101, 104 т. 1).

Також позивачем надано фотокопії зошитів для вимірювання тиску за 2014 та 2015 роки з яких вбачається, що ОСОБА_3 самостійно фіксувала стан свого здоров`я , своє самопочуття, тиск та деякі події свого життя (а.с. 54-69, т. 1).

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що він був працевлаштований у періоди: з 04 листопада 2002 року по 02 квітня 2003 року, з 13 лютого 2006 року по 01 липня 2006 року, а також з 02 жовтня 2006 року по теперішній час (а.с. 31-32, т. 1).

Відповідно до довідки відокремленого структурного підрозділу «Путивльський фаховий коледж Сумського національного аграрного університету» від 06 грудня 2021 року, ОСОБА_1 працював на посаді сторожа та за період з червня 2021 року по листопад 2021 року загальна сума доходу становить 39319,44 грн (а.с. 33, т. 1).

Відповідно до довідки відокремленого структурного підрозділу «Путивльський фаховий коледж Сумського національного аграрного університету» від 04 серпня 2022 року № 402, ОСОБА_1 працює на посаді сторожа з 02 жовтня 2006 року по теперішній час (а.с. 34, т. 1).

29 березня 2011 року та 12 січня 2014 року ОСОБА_1 укладено договори на придбання вікон для будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 49-52, т. 1).

21 травня 2007 року ОСОБА_1 видана довіреність на користування автомобілем ВАЗ 21061 (а.с. 53, т. 1).

Позивачем надано виписка по картковому рахунку про рух коштів та квитанції на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 118-162, 164-165, т. 1).

На підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 надано фотокартки із зображенням позивача та ОСОБА_3 під час святкування різних подій (а.с. 71-80, т. 1).

ОСОБА_2 надано чеки на придбання ліків та понесення витрат на поховання та поминального обіду (а.с. 102-103, 105, т. 1).

З комісійного акту від 22 вересня 2022 року, складеного працівниками терапевтичного відділення КНП «Путивльська міська лікарня» вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 16 листопада 2021 року по 26 листопада 2021 року знаходилася на лікуванні в терапевтичному відділенні, їй надавалася відповідна медична допомога та лікування у зазначений період часу. Основний та постійний догляд за ОСОБА_3 здійснювали ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , які також купували всі необхідні медичні препарати, призначені лікарем, та виконували всі рекомендації лікаря поточного лікування. Також ОСОБА_3 декілька разів навідував ОСОБА_1 , але це носило тимчасовий характер і було коротким навідуванням хворої (а.с. 100, т. 1).

Відповідачем надано фотокартки, на яких він зображений з ОСОБА_3 (а.с. 108-112, т. 1).

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_7 пояснила, що проживає по сусідству з позивачем та померлою у 2021 році ОСОБА_3 . З позивачем вони також разом працювали. Знає родину ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як добропорядну та благополучну, вони завжди допомогали один одному, приязно спілкувалися між собою. За півтора-два роки до смерті ОСОБА_3 вона стала хворіти, при цьому ходила самостійно, справами по двору займався позивач, жалів ОСОБА_3 . Про фактичне матеріальне забезпечення ОСОБА_1 свідку нічого не відомо.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_8 пояснила, що позивач та ОСОБА_3 познайомилися у 2001 році та стали разом проживати спочатку в належній ОСОБА_3 квартирі, а потім переїхали жити до батьків ОСОБА_9 в будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач та ОСОБА_3 жили як сім`я, але шлюб не реєстрували. Позивач їздив на заробітки, у 2006 році свідок допомогла позивачу влаштуватися на роботу в технікум, ОСОБА_3 була вдома. Останні 5-6 років ОСОБА_3 погано себе почувала, у неї була тяжка хвороба, їй було важко працювати в останні роки. Всім господарством займався позивач. Позивач та ОСОБА_3 отримували пенсію, здавали належну ОСОБА_3 квартиру. Після того, як ОСОБА_3 захворіла, ОСОБА_1 був біля неї. Останні 4-5 днів ОСОБА_3 лежала та не піднімалася.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснила, що знайома з родиною ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , вважала їх родиною, ОСОБА_3 хворіла, всім господарством займався ОСОБА_1 .

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснила, що є рідною тіткою відповідача та померлої ОСОБА_3 . Коли ОСОБА_3 захворіла, ОСОБА_1 став до неї холодно відноситися. Під час перебування ОСОБА_3 у лікарні, свідок телефонувала ОСОБА_1 та говорила, щоб він змінив у лікарні дружину відповідача по справі. ОСОБА_3 була забезпеченою жінкою, продала квартиру, отримувала пенсію, допомогу на харчування, у неї було багато золота, вона здавала квартиру.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснила, що була лікуючим лікарем померлої ОСОБА_3 . До лікарні ОСОБА_3 прийшла сама, вона розмовляла. За час перебування ОСОБА_3 на лікуванні (близько 10 днів), свідок бачила ОСОБА_1 двічі. Рецепти на лікування ОСОБА_3 свідок віддавала ОСОБА_13 , яка також організовувала поїздку ОСОБА_3 на комп`ютерну томографію в м. Білопілля. Після приїзду з м. Білопілля стан ОСОБА_3 дуже погіршився. Вночі з ОСОБА_3 була стороння людина.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_14 пояснила, що працює медичною сестрою терапевтичного відділення КНП «Путивльська міська лікарня». ОСОБА_3 перебувала на лікуванні днів 10. ОСОБА_1 у відділенні перебував періодично, приходив, потім йшов. Свідок зверталася до ОСОБА_15 , яка купувала ліки.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем належними засобами доказування наявності вказаних у статті 1259 Цивільного кодексу України всіх юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування.

Також суд вважав, що оскільки позивачем не доведено його права на зміну черговості для спадкування разом із спадкоємцем другої черги за законом, то відсутні підстави для встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , так як встановлення зазначеного факту не породжує юридичних наслідків для позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання,

а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом.

Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги, впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги.

Стаття 1259 ЦК України передбачає можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду.

За частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року в справі № 592/1045/18- ц (провадження № 61-820св20), від 27 серпня 2020 року в справі № 266/2391/16(провадження № 61-1300св20), від 01 березня 2021 року в справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі №200/12980/14 (провадження №61-14159св19), від 25 березня 2021 року в справі №195/707/19-ц (провадження № 61-16935св20), від 22 квітня 2021 року в справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21), від 21 жовтня 2021 року в справі № 401/2614/17 (провадження № 61-14759св20), від 28 червня 2023 року в справі № 691/1559/18 (провадження № 61-1917св23), від 25 липня 2023 в справі № 638/2080/17 (провадження № 61-10559св22).

Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 401/2614/17 (провадження № 61-14759св20), від 28 червня 2023 року в справі № 691/1559/18 (провадження № 61-1917св23).

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 не доведено належними та достовірними доказами наявність юридичних фактів, за яких у його могло виникнути право на спадкування як спадкоємця другої черги, зокрема здійснення протягом тривалого часу опіки над спадкодавцем, її матеріального забезпечення та надання іншої допомоги, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані.

Крім того, надані позивачем докази не містять відомостей про безпорадний стан спадкодавця та неможливість самостійно здійснювати догляд за собою і задовольняти побутові потреби. Перебування спадкодавця певний час у медичному закладі на лікуванні та необхідність лікування достовірно не свідчать про її безпорадний стан у розумінні частини другої статті 1259 ЦК України.

Також матеріали справи не містять беззаперечних доказів понесення позивачем витрат на лікування спадкодавця, її харчування чи іншого матеріального забезпечення.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 отримувала компенсацію на витрати на продукти харчування потерпілим внаслідок ЧК 2 категорії та їй була призначена пенсія за віком згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме як особі, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи.

За встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_16 про зміну черговості одержання права на спадкування, оскільки ним не доведена наявність підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що позовна вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, знайшла підтвердження в усіх поданих письмових доказах та показаннях свідків, оскільки встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , у період з 01 травня 2003 року по 26 листопада 2021 року, тобто до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_2 , не породжує юридичних наслідків для позивача.

Окрім того колегія суддів зауважує, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій.

Отже, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняПутивльського районного суду Сумської області від 18 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 8 травня 2024 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов