Номер провадження: 22-ц/813/1298/24
Справа № 947/4655/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Самодурової Наталії Валеріївни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року по цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскров Олег Вікторович, Державний реєстратор Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяна Іванівна, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Наталія Артемівна, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольга Сергіївна про скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року уповноважена особа Одеської міської ради звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державний реєстратор ООФ КП «Центр державної реєстрації» Іскров О.В., Державний реєстратор Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І., Приватний нотаріус ОМНО Іллічова Н.А., Приватний нотаріус ОМНО Левчук О.С. про скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва.

Позов мотивований тим, що 09.11.2004 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу з ТОВ «Ліберті» набув у власність тимчасову металеву конструкцію - торговий павільйон, площею 22,8 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав продавцю згідно з договором про дозвіл на експлуатацію тимчасового об`єкту торгівлі (побутового обслуговування, громадського харчування), без виділу земельної ділянки. В подальшому, здійснивши самовільну реконструкцію, на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу від 09.11.2004 року та довідки від 18.10.2017 року № 17/1082, виданої ТОВ «ІНЖИНІРІНГ ТЕХ БУД» ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності вже на об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю, загальною площею 85,7 кв. м., за вищевказаною адресою. Позивач вказав, що на момент будівництва у ОСОБА_2 були відсутні документи, які посвідчують право власності або користування спірною земельною ділянкою. Тобто у результаті зміни статусу об`єкта з тимчасової споруди на нежитлову будівлю, яка знаходиться постійно на земельної ділянці, ОСОБА_2 самовільно зайняв земельну ділянку територіальної громади м. Одеси орієнтовною площею 85,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . 13.03.2020 року ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу відчужив по 1/2 частині вищевказаного об`єкту нерухомого майна на користь ОСОБА_1 .

Позивач наголосив, що у зв`язку із незаконною реєстрацією права власності на об`єкт нерухомості та самовільним зайняттям земельної ділянки шляхом здійснення самочинного будівництва порушується право власності Одеської громади на земельну ділянку. За таких підстав та вважаючи, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є скасування рішень про державну реєстрацію спірного об`єкта, визнання недійсними подальші угоди щодо відчуження вказаного об`єкта нерухомості та звільнення самовільно захопленої земельної ділянки шляхом знесення зазначеного об`єкта нерухомості за власний рахунок особи, яка здійснила відповідне порушення права власності позивача, останній звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року позовні вимоги Одеської міської ради задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав від 24.10.2017 року № 37718029, що є підставою для припинення права власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю загальною площею 85,7 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ: 101).

Скасовано рішення про державну реєстрацію виправлення права власності від 26.02.2020 № 51335840 року, яким внесено зміни до розділу на нежитлову будівлю загальною площею 85,7 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ: 101).

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського округу Левчук О.С. від 13.03.2020 року за № 384, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на 1/2 частку у праві власності на нежитлову будівлю загальною площею 85,7 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського округу Левчук О.С. від 13.03.2020 року за № 385, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на 1/2 частку у праві власності на нежитлову будівлю загальною площею 85,7 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав від 13.03.2020 року № 51603459, що є підставою для припинення права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю загальною площею 85,7 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , із закриттям розділу на об`єкт нерухомого майна.

Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності шляхом знесення самочинно збудованої нежитлової будівлі загальною площею 85,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Самодурова Наталія Валеріївна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання, призначене на 09.04.2024 року на 15:00 год. відповідач ОСОБА_2 та треті особи (їхні представники) - Державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскров Олег Вікторович, Державний реєстратор Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяна Іванівна, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Наталія Артемівна, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольга Сергіївна не з`явилися, про причини не явки не повідомили, заяви про розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку та про відкладення розгляду справи з викладенням відповідних обґрунтувань до суду не подавали.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин не участі в судовому засіданні 09.04.2024 року о 15:00 год. відповідача ОСОБА_2 та третіх осіб судом апеляційної інстанції не встановлена, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, скасовуючи рішення про державну реєстрацію прав від 24.10.2017 року № 37718029, що є підставою для припинення права власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю загальною площею 85,7 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; скасовуючи рішення про державну реєстрацію виправлення права власності від 26.02.2020 № 51335840 року, яким внесено зміни до розділу на нежитлову будівлю загальною площею 85,7 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнаючи недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського округу Левчук О.С. від 13.03.2020 року за № 384, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на 1/2 частку у праві власності на нежитлову будівлю загальною площею 85,7 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнаючи недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського округу Левчук О.С. від 13.03.2020 року за № 385, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на 1/2 частку у праві власності на нежитлову будівлю загальною площею 85,7 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язуючи ОСОБА_2 звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності шляхом знесення самочинно збудованої нежитлової будівлі загальною площею 85,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог Одеської міської ради у повному обсязі та ефективності обраного позивачем способу поновлення порушеного права, а також справедливості вказаного втручання у право власності осіб які здійснили порушення права територіальної громади, шляхом захоплення земельної ділянки та здійснення самочинного будівництва на такій ділянці об`єкта нерухомості або придбання такого об`єкта нерухомості без наявної документації щодо виділу під будівництва земельної ділянки, чим фактично взяли на себе і всі ризики порушення права власника земельної ділянки.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. від 09.11.2004 року, зареєстрованого в Реєстрі за № 14995, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліберті» відчужило, а ОСОБА_2 набув у власність металеву конструкцію - торговий павільйон, площею 22,8 кв. м. (К-147), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з договором про дозвіл на експлуатацію тимчасового об`єкту торгівлі (побутового обслуговування, громадського харчування), укладеного 16.06.2004 року на підставі розпорядження Виконкому Одеської міської ради від 18.12.1997 року № 1317-р, зареєстрованого відділом дозволів і узгоджень управління розвитку торгівлі та побутового обслуговування Одеського МПК від 16.06.2004 року Р№ 993 (т. 1 а/с 161);

- департамент архівної справи та діловодства Одеської міської ради листом від 09.11.2021 року № 2917-11.1-29 повідомив, що надати копію дозволу на експлуатацію тимчасового об`єкту торгівлі (побутового обслуговування, громадського харчування), укладеного в 2004 році Департамент не має можливості у зв`язку з відсутністю документу на зберіганні (т. 1 а/с 48);

- до вищевказаного листа додано копію розпорядження Виконавчого комітету Одеської міської ради від 18.12.1997 року № 1317 р. «Про затвердження переліку тимчасових об`єктів торгівлі, громадського харчування і побутового обслуговування, які підлягають знесенню і реконструкції в Київському районі м. Одеси» (надалі Розпорядження № 1317р) відповідно до якого затверджено перелік тимчасових об`єктів торгівлі, громадського харчування і побутового обслуговування, терміни реконструкції яких продовжено до 31.12.1997 року (т. 1 а/с 49);

- відповідно до Додатку № 2 до переліку тимчасових об`єктів торгівлі, громадського харчування і побутового обслуговування, які підлягають знесенню і реконструкції в Київському районі м. Одеси, віднесено об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 (К-147) (т. 1 а/с 51-53);

- згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 20.10.2017 року державним реєстратором Одеської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим Олегом Вікторовичем на підставі рішення від 24.10.2017 року № 37718029 (з відкриттям розділу) за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю загальною площею 85,7 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису 22966754) (т. 1 а/с 209);

- підставою для прийняття вказаного рішення державним реєстратором стали наступні документи: договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. від 09.11.2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 14995, а також довідка від 18.10.2017 року № б/н, видана ТОВ «ІНЖИНІРІНГ ТЕХ БУД»;

- 26.02.2020 року державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяною Іванівною на підставі рішення від 26.02.2020 року № 51335840 року внесено зміни до розділу на даний об`єкт нерухомості, а саме: - додано договір купівлі-продажу, серія та номер: 14995, виданий 09.11.2004, видавник: Приватний нотаріус ОМНО Іллічова Н.А.; - додано довідка, серія та номер: 17/1082, видана 18.10.2017 року, видавник: ТОВ «ІНЖИНІРІНГ ТЕХ БУД»; - видалено договір купівлі-продажу, серія та номер: 14995, виданий 09.11.2004, видавник: Приватний нотаріус ОМНО Іллічова Н.А.; - видалено довідка, серія та номер: -, видана 18.10.2017 року, видавник ТОВ «ІНЖИНІРІНГ ТЕХ БУД»;

- 13.03.2020 року, ОСОБА_2 , на підставі договорів купівлі-продажу посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., зареєстрованих в Реєстрі за № 384 та № 385, відчужив по 1/2 частині вищевказаного об`єкту нерухомого майна на користь ОСОБА_1 (т. 1 а/с 211-212);

- того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. на підставі рішення від 13.03.2020 року № 51603459 внесено зміни до розділу на вказаний об`єкт нерухомості та розмір частки «1 змінено на 1/2»;

- на підставі вищевказаного рішення за ОСОБА_1 зареєстровано право власності в цілому на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису № 35924086 та № 35924165);

- відповідно до листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 31.08.2021 року № 3663-02/487 станом на 31.08.2021 року інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрована;

- 07.09.2021 року Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради листом вих. № 01-26/1025 повідомив, що у Департаменті відсутня інформація щодо оформлення землекористування на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення щодо передачі даної земельної ділянки у власність або користування Одеською міською радою не приймались. Крім того, до листа додано Акт обстеження земельної ділянки від 30.08.2021 року № 21-0045-08, де зазначено, що в ході обстеження встановлено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 розташована одноповерхова будівля аптеки «Анкор». У Департаменті земельних ресурсів ОМР відсутня інформація про прийняття рішення щодо відведення земельної ділянки у власність чи оренду за вищевказаною адресою (т. 1 а/с 42, 43);

- відділ № 1 Управління в Одеському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області листом від 10.09.2021 року № 262/43-21 повідомив про відсутність у Відділі згідно із Книгами реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів, примірників договорів оренди землі інформації щодо реєстрації станом на 31.12.2012 року права власності (користування) на земельну ділянку за вищевказаною адресою (т. 1 а/с 55).

Колегія суддів виходить з такого.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до частин першої четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України.

У частині другою статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 6.30-6.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19), зроблено висновок, що «законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті. У справі, що розглядається, підставою для відмови в задоволенні позову в частині вимог органів державної влади та місцевого самоврядування суди визнали факт набуття відповідачем права власності на об`єкт нерухомого майна після закінчення його будівництва та, посилаючись на встановлений факт, вказали про неможливість знесення об`єкта нерухомості, на який зареєстровано право власності, у порядку, встановленому для самочинно побудованих об`єктів. Проте, вказуючи про порушення гарантованого Конституцією права власності, суди разом з тим не врахували відомостей щодо документа державної реєстрації такого права в порушення умов надання в користування землі, на якій здійснено забудову, встановлених договором обмежень щодо її забудови та передбачених законодавством правил і порядку здійснення такої забудови не змінюють режиму такого об`єкта та не виключають застосування правових наслідків щодо такого будівництва».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року в справі № 509/11/17 (провадження № 61-268св21) зазначено, що «належними відповідачами за позовами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 мали бути саме ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8, як нові власники спірних апартаментів № НОМЕР_1, НОМЕР_6, НОМЕР_5, НОМЕР_7, НОМЕР_8 , НОМЕР_9 за адресою: АДРЕСА_3 , до яких позовні вимоги ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не пред`являлись. Тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є належними відповідачами за позовними вимогами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Тому постанову апеляційного суду необхідно змінити шляхом викладення її в редакції цієї постанови в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за їх позовами про знесення самочинно збудованого майна, про приведення приміщень у первісний стан, шляхом знесення самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна, про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження своїм майном шляхом перебудови самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна, у зв`язку з тим, що ці позовні вимоги до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не пред`являлися, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є належними відповідачами; ОСОБА_11 вимог про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження своїм майном (знесення самочинно збудованого майна) чи про відновлення становища, яке існувало до порушення не пред`являв. Тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 необхідно було відмовити у зв`язку з тим, що визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень спричинених самочинним будівництвом».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 202/7377/16-ц (провадження № 61-20139св19) зазначено, що «задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна та скасування записів про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суди: не урахували, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а саме ефективним способом захисту, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, оскільки вирішення вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року у справі № 521/21538/19 (провадження № 61-204св22) вказано, що «позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів, які заявлені саме у зв`язку з здійсненням на думку прокурора самочинного будівництва є неефективними способами захисту, а позовні вимоги про знесення самочинно збудованих будинків, зобов`язання привести земельну ділянку до попереднього стану є недоведеними».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням прав позивача як власника земельної ділянки внаслідок легалізації самочинного будівництва шляхом безпідставної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва за ОСОБА_2 , а потім і за ОСОБА_1 , яка придбала самочинно збудоване ОСОБА_2 і зареєстроване за ним нежитлове приміщення за договорами купівлі-продажу.

Судом першої інстанції встановлено, що на земельній ділянці Одеської міської ради, яка не виділялась у власність або користування іншим особам, нежитлове приміщення аптеки зведене без відповідної дозвільної документації, після чого зареєстровано за одним із відповідачів і відчужено іншому відповідачу, за якою зареєстровано право власності.

Враховуючи вищенаведені обставини та обґрунтування, у справі, що переглядається:

- вимоги про визнання договорів між колишнім власником спірного нежитлового приміщення недійсними, припинення права власності на об`єкт нерухомого майна і скасування записів про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не забезпечать усунення порушень спричинених самочинним будівництвом;

- ефективним способом захисту прав власника (користувача) земельної ділянки щодо усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, спричиненого таким порушенням, є вимога про знесення самочинного будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України і вирішення такої вимоги виключає застосування інших вимог.

Аналогічні висновки підтримані і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 року у справі № 916/1174/22.

Що стосується вимоги про зобов`язання звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності шляхом знесення самочинно збудованої нежитлової будівлі загальною площею 85,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , то колегія суддів зауважує, що належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови, яким на час розгляду цієї справи є ОСОБА_1 , до якої відповідні позовні вимоги не пред`являлись. Однак ОСОБА_2 (колишній власник спірного нежитлового приміщення) - не є належним відповідачем за пред`явленою саме до нього вимогою про зобов`язання звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності шляхом знесення самочинно збудованої нежитлової будівлі.

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для задоволення вимог в частині зобов`язання ОСОБА_2 звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності шляхом знесення самочинно збудованої нежитлової будівлі загальною площею 85,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Ухвалюючи власне судове рішення колегія суддів враховує підстави та обґрунтування наведені в цій постанові і доходить висновку, що у позові Одеської міської ради про скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсними договорів купівлі-продажу слід відмовити у зв`язку з обранням способу захисту, який не забезпечить усунення порушень спричинених самочинним будівництвом(неефективний спосіб захисту), що є самостійною підставою для залишення вимог без задоволення.

Що стосується вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності шляхом знесення самочинно збудованої нежитлової будівлі загальною площею 85,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 то у задоволенні цієї вимоги слід відмовити за неналежністю відповідача, що також є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову (вимоги).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, зобов`язання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Самодурової Наталії Валеріївни задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскров Олег Вікторович, Державний реєстратор Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяна Іванівна, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Наталія Артемівна, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольги Сергіївни про скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 25.04.2024 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова