Справа № 203/5125/23
Провадження № 2/0203/235/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Пилипенко А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Суслова Є.М.,

представника відповідача адвоката Федосєєва Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

встановив:

15 вересня 2023 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 25 липня 2012 р. між позивачкою та відповідачкою було укладено договір довічного утримання, згідно якого позивачка передала відповідачці квартиру АДРЕСА_1 ), а відповідачка зобов`язалась забезпечувати матеріальним утриманням довічно позивачку, а також з наданням можливості безоплатного довічного проживання у цій квартири сина позивачки ОСОБА_3 . Відповідачка взятих на себе зобов`язань не дотримувалась, допомогу не надавала. Навпаки, позивачка позичила відповідачці 40 тис. грн, що було еквівалентом 5 тис. доларів США. Відповідачка не надавала передбачені договором довічного утримання кошти, не забезпечувала позивачку харчуванням, медикаментами, одягом. З початком війни у 2022 р. відповідачка виїхала за межі України, через що позивачка змушена постійно просити по допомогу своїх сусідів. Позивачка пропонувала відповідачці розірвати договір довічного утримання, на що остання хоча й погоджувалась, але фактично не вчиняла жодних дій, для того щоб оформити розірвання договору у нотаріуса. У зв`язку з викладеним, позивачка просила розірвати договір довічного утримання від 25 липня 2012 року в судовому порядку, зобов`язати приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Суслову Н.Б. повернути позивачці оригінали документів, на підставі яких було укладено договір довічного утримання, та зняти заборону на відчуження квартири, стягнути з відповідачки судові витрати (а.с. а.с. 1 3).

Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки фізичної особи ОСОБА_2 (а.с. 20), ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, також витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України докази (а.с. а.с. 21 22).

10 жовтня 2023 року від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшли витребувані судом докази (а.с. 29).

В підготовче судове засідання 02 листопада 2023 р. сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 27 листопада 2023 року (а.с. 44).

27 листопада 2023 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог. У відзиві вказувалось, що позивачка стверджує, що відповідачкою ніколи не виконувались зобов`язання за договором довічного утримання, проте вона не ставила питання про розірвання цього договору більше 12 років. Хоча договором визначена сума матеріального забезпечення в розмірі 500 грн., відповідачка щомісячно перераховує позивачці 5 000 грн. Саме родина відповідачки займалась похованням сина позивачки ОСОБА_3 , який проживав у квартирі, яка була передана за договором довічного утримання. Відповідачка не була зобов`язана оплачувати комунальні послуги, оскільки це не передбачено умовами договору, а споживачем цих послуг є сама позивачка та протягом певного часу її син. Щодо обставин виїзду відповідачки за межі України, це пов`язано з початком широкомасштабної агресії, проте чоловік відповідачки, який до того ж є племінником позивачки, залишився в Україні і може надавати позивачці відповідну допомоги та догляд. З наведених мотивів, відповідачка просила відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. а.с. 49 55).

В підготовчому судовому засіданні 27 листопада 2023 року за участю позивачки, її представника та представника відповідачки було ухвалено долучити відзив та додаткові докази до матеріалів справи, продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів, задовольнити клопотання представника позивачки та відкласти розгляд справи на 14 грудня 2023 року (а.с. а.с. 83 84).

Підготовче судове засідання 14 грудня 2023 року не відбулося у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні (а.с. 88).

В підготовче судове засідання 19 січня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з цим та надходженням від представника відповідачки клопотання про перенесення судового розгляду розгляд справи було відкладено на 12 лютого 2024 року (а.с.99).

09 лютого 2024 року від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, в якому він наполягав на задоволенні позовних вимог, вказуючи, що відповідачкою не доведено факт виконання її зобов`язань за договором довічного утримання. Грошові кошти, які перераховувались відповідачкою позивачці не можуть розглядатись як надання матеріальної допомоги за договором довічного утримання, а є поверненням боргу в розмірі 40 тис. грн. (а.с. а.с. 105 106).

В підготовчому судовому засідання 12 лютого 2024 року за участю представника позивачки та представника відповідачки було ухвалено долучити відповідь на відзив до матеріалів справи. Сторони по справі вважали за можливе призначити справу до судового розгляду.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2024 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі № 203/5125/23 та призначено її до розгляду в судовому засіданні 06 березня 2024 року (а.с. а.с. 112, 115).

В судове засідання 06 березня 2024 року з`явились позивачка та її представник, представник відповідачки та свідок ОСОБА_4 .

Представник позивачки адвокат Суслов Є.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, пояснив, що чоловік відповідачки є племінником позивачки. Оскільки син позивачки зловживав наркотичними речовинами і позивачка побоювалась, що він може вчинити дії з відчуження квартири, було вирішено укласти договір довічного утримання з позивачкою, який мав би захистити інтереси позивачки та її сина. Фактично жодного утримання від відповідачки позивачка не одержувала, навпаки, позичила відповідачці та її чоловіку 40 тис. грн. (більше 7 тис. доларів за тогочасним курсом) для того, щоб вони могли добудувати свій будинок. Позивачка продала автомобіль та жила за ці кошти. З початку війни у 2022 році відповідачка виїхала за межі України, а її чоловік відмовляється доглядати позивачку.

Позивачка в судовому засіданні підтвердила вказані обставини, пояснила, що в телефонному режимі відповідачка погоджувалась розірвати договір довічного утримання, але фактично не робить необхідних для цього дій. За весь період дії договору відповідачка не здійснювала утримання позивачки.

Представник відповідачки адвокат Федосєєв Є.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснював, що відповідачкою повністю виконувались умови за договором, сторони не мали наміру розривати цей договір.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки, з народження живе за цією адресою. Вона не обізнана про існування договору довічного утримання та його умови, з відповідачкою не знайома. Зараз позивачка періодично просить свідка про допомогу: до війни це відбувалось 1-2 рази на тиждень, зараз майже щодня. Інколи позивачці допомагають сусіди з нижчого поверху. Чоловіка відповідачки свідок бачила лише один раз.

Також, в судовому засіданні 06 березня 2024 року було досліджено письмові докази, після чого оголошено перерву до 28 березня 2024 року для виклику інших свідків.

В судове засідання 28 березня 2024 року з`явились позивачка та її представник, представник відповідачки та свідок ОСОБА_5 . Судом було задоволено клопотання представника позивачки про допит ОСОБА_5 в якості свідка, оскільки особи, про допит яких просила позивачка раніше не мають змогу з`явитись в судове засідання, а ОСОБА_5 є сусідкою позивачки та обізнана про ті ж самі обставини справи, про які могли б повідомити ці особи.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила, що є сусідкою позивачки, проживає за цією адресою з 1979 року, з позивачкою знайома 38 років. Свідок періодично допомагає позивачці, буває у неї приблизно раз на тиждень. Гроші на придбання ліків та продуктів свідку надає позивачка, але свідку не відомо про джерела походження цих коштів. Крім свідка, позивачці надає допомогу сусідка ОСОБА_4 та ще одна сусідка. Відповідачку та її чоловіка свідок не бачила.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 15 квітня 2024 року.

В судове засідання 15 квітня 2024 року з`явились позивачка та її представник, представник відповідачки. Позивачкою через її представника було подано додаткові докази у справі: банківські виписки щодо руху коштів за її рахунками. Судом було поновлено строк на подання цих доказів та долучено їх до матеріалів справи.

В судовому засіданні було досліджено нові докази та завершено розгляд справи. Сторони наполягали на своїх доводах та позиціях, висловлених раніше.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є літньою людиною, пенсіонеркою, хворіє на цукровій діабет 2 форми більше 37 років, є інвалідом ІІ групи довічно з 2004 року (а.с. а.с. 6, 13).

Відповідно до договору довічного утримання, укладеного 25 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Надією Борисівною, зареєстрованому в реєстрі за № 1577, позивачка ОСОБА_1 передала у власність відповідачки ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 ), взамін чого відповідачка зобов`язується забезпечувати Відчужувача утриманням довічно відповідно до умов договору (а.с. 3).

Вказана квартира належала позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим 25.11.2010 р. приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Філіповою І.П., за реєстром № 3273 (а.с. 3).

Відповідно до п.5.1 Договору Набувач зобов`язаний у встановлені строки та в обсязі, передбаченому цим договором здійснювати утримання (догляд) Відчужувача.

Згідно з п.5. Договору довічного утримання (догляд) Позивача з боку Відповідача повинно відбуватися у вигляді:

- наданню позивачці та її сину ОСОБА_3 можливості безоплатно довічно проживати у цій квартири;

- забезпечення ОСОБА_1 щоденним триразовим калорійним харчуванням, забезпечення придатним одягом та взуттям, здійснення догляду та необхідної допомоги, забезпечення належними лікувальними засобами, надання побутових послуг, забезпечення готівкою в сумі не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, забезпечення потреб у відпочинку (а.с. 3).

Відповідно до п.6. Договору довічного утримання грошова оцінка матеріального забезпечення за договором оцінюється сторонами на рівні 500,00 грн. (а.с. 3).

Згідно п. 7 Договору довічного утримання відчужувач (позивачка) має право вимагати розірвання договору у разі невиконання чи неналежного виконання набувачем (відповідачка) обов`язків, передбачених договором.

Договір було зареєстровано в державному реєстрі правочинів 25 липня 202 року за № 5118508 (а.с. 4).

Згідно п. 3 Договору довічного утримання відчужувач (позивачка) стверджує, що квартира не продана, не заставлена, у спорі та під забороною (арештом), в податковій заставі не перебуває, обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо квартири немає (а.с. 3).

25 липня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Надією Борисівною було накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 1578, у зв`язку з укладанням договору довічного утримання (а.с. 3 на зв.).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Озеровою А.І. від 11 квітня 2014 року № 12369175 було відмовлено в реєстрації права власності на вказану квартиру за відповідачкою, оскільки згідно Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо цієї квартири є обтяження.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 48 років, актовий запис про смерть № 367 (а.с. 17).

Згідно наданих документів за 2022 рік оплату за комунальні послуги за відповідну квартиру здійснювала позивачка (а.с. 12).

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відповідачка перебувала за межами України в період з 17 березня 2022 року по 21 грудня 2022 року, з 03 січня 2023 року по 24 липня 2023 року, з 03 серпня 2023 року по час надання відповіді (а.с.29).

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно.

Згідно з ч. 1 ст.749ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Набувач може бути зобов`язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду), що визначено у частині 1 статті 750 ЦК України.

У статті 748ЦК України закріплено, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст.755ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду:

1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини;

2) на вимогу набувача.

У Договорі довічного утримання від 18 червня 2020 року, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною Оленою Валентинівною, зареєстрованого в реєстрі за № 585, позивачем та відповідачем також було обумовлено, що цей договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу Відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов`язків незалежно від вини ( п.8.1 Договору) .

Згідно за статтею 76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При вирішенні позовних вимог по суті, суд виходить з того, що сам по собі факт звернення ОСОБА_1 з позовом про розірвання договору довічного утримання, не свідчить про неналежне виконання Відповідачкою її обов`язків за договором.

Суд враховує, що визначена згідно п. 6 договору довічного утримання від 25 липня 2012 року сума грошової оцінки матеріального забезпечення в 500 грн. дійсно не відповідає рівню зростання цін. Згідно офіційно оприлюднених відомостей, індекс інфляції за період серпня 2012 року по березень 2024 року склав 4,103, у зв`язку з чим еквівалентом визначеної суми в 500 грн. є 2 051 грн. 50 коп. Як встановлено в ході розгляду справи, з моменту виїзду відповідачки за межі України нею на користь позивачки щомісячно перераховується 5 000 грн. При цьому, власний дохід позивачки становить пенсія в розмірі близько 4 000 грн. на місяць (а.с. а.с. 142 на зв. 196).

Таким чином, основним джерелом для існування позивачка є кошти, що на цей час надходять від відповідачки.

Твердження позивачки, що перераховуючи вказані кошти відповідачка повертає позивачці борг не можуть бути взяті до уваги, оскільки до суду не було надано жодних доказів існування цього боргу. Представником відповідачки вказана обставина заперечувалась.

Відповідно до абз. 3 п. 5 договору довічного утримання від 25 липня 2012 року відповідачка зобов`язалась забезпечувати позивачку готівкою в розмірі не меншому не оподатковуваного мінімуму доходів громадян, при цьому, відповідачка перераховувала позивачці кошти в більшій сумі.

Доказів звернення позивачки до відповідачки щодо необхідності виділення їй додаткової допомоги на лікування, забезпечення побутових потреб до суду не надано.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про необґрунтованість позову, оскільки позивачкою не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається у своєму позові.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України слід дійти висновку, що витрати позивачки, які складаються з сплаченого нею судового збору, відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 15, 748 755 Цивільного кодексу України, ст.ст. 137, 141, 173, 246, 270, 430 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання відмовити.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 25.04.2024 р.

Суддя С.В. Єдаменко