Справа № 626/1296/24
провадження № 2-о/624/16/24
УХВАЛА

30 квітня 2024 року суддя Кегичівського районного суду Харківської області Богачова Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду з заявою про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , безвісно відсутньою.

Заява обгрунтована тим, що ОСОБА_2 є дружиною заявника ОСОБА_1 . Від шлюбу мають усиновлену 30.09.2015 дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 26.09.2023 дружина поїхала на лікування в м. Харків, останній зв`язок з нею відбувся 27.09.2023. З того часу будь-які відомості про неї відсутні. Дружина жодного разу не зателефонувала, не написала листа, не повідомила іншим способом про місце свого перебування. До зникнення з ОСОБА_2 . Службою у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради була проведена профілактична бесіда щодо дотримання батьківських обов`язків та збереження життя та здоров`я дитини, правила поведінки в суспільстві, проведено обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї, якими відмічені незадовільні відносини між членами сім`ї, а також залишення дитини на тривалий час самою. З офіційною заявою до Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області мати дружини, ОСОБА_4 звернулась 30.09.2023. Заявник перебуває на військовій службі, приймати участь у вихованні дитини зможе тільки при визнанні дружини безвісно відсутньою і подальшого звільнення зі служби як військовослужбовця, що самостійно виховує дитину віком до 18 років. Зараз дитина ОСОБА_3 , проживає з бабусею, ОСОБА_4 , особою з інвалідністю 3-ї групи, має різні захворювання, які потребують стаціонарного лікування. 13.12.2023 заявником було подано рапорт до протитанкової застави прикордонної комендатури швидкого реагування з проханням щодо клопотання перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу. Такий запит було залишено без реалізації у зв`язку із відсутністю підстав для звільнення з військової служби. У зв`язку з зазначеним заявник змушений звернутися до суду з заявою про визнання дружини безвісно відсутньою.

Справа надійшла за підсудністю з Красноградського районного суду Харківської області на підставі ухвали цього суду від 05.04.2024.

Питання про відкриття провадження у справі до її передання до Кегичівського районного суду Харківської області не вирішувалось.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Отже суддя приймає справу до провадження та вирішує питання про відкриття в ній провадження.

Ознайомившись з матеріалами заяви, встановлено, що подана заява не відповідає встановленим законом вимогам.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з вимогою ч. 1 ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинні бути зазначені, зокрема, обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою передбачений статтею 43 ЦК України: фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Так, в заяві не зазначено та не надано доказів постійного місця проживання, останнє місце роботи відсутньої особи (за його наявності), не вказані особи родичів чи співробітників, які можуть дати свідчення про обставини, що підтверджують визнання цієї особи безвісно відсутньою.

Предметом доказування в даній справі є: - безвісна відсутність громадянина; - наявність правової зацікавленості особи, що подає заяву про визнання громадянина безвісно відсутнім; - вживання заявником заходів до розшуку особи; - неможливість встановлення місця знаходження даної особи; - існування обставин, що дають підставу вважати, що особа може умисно ховатися: знаходитися в розшуку, не бажає виплачувати аліменти або виконувати інші рішення суду тощо; - відсутність спору про право.

Заявником на підтвердження таких обставин не надано відомостей про оголошення особи у розшук, результати таких розшукових дій в тому числі в межах порушеного кримінального провадження, відомостей щодо результатів досудового розслідування, які вживалися заходи для встановлення місцезнаходження особи.

Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Проте, в заяві не зазначено наявність у ОСОБА_2 інших родичів, крім матері, їх анкетні дані, адреси проживання, про її останнє відоме місце роботи за наявності, отримання соціальних, пенсійних виплат, тощо.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявник, інші заінтересовані особи.

Заявником же до участі у справі не залучено жодної заінтересованої особи, що не відповідає вимогам подання заяви в порядку окремого провадження.

Виходячи із аналогії закону, у разі виявлення недоліків заяви, поданої в порядку окремого провадження, вважаю, що слід застосувати положення частин 1, 2 ст. 185 ЦПК України, якими передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 185, 258-261, 293, 305, 306 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

Прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою.

Залишити заяву ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків заяви, вказаних в мотивувальній частині ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання заявником ухвали.

Роз`яснити заявнику, що в разі невиконання вимог, вказаних в ухвалі про залишення заяви без руху, заява вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.В. Богачова