Провадження №2/523/1180/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним,

УСТАНОВИВ:

26 вересня 2023 року ОСОБА_3 , діючи через свого представника за довіреністю ОСОБА_4 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що 19 листопада 2019 року вони з відповідачем уклали шлюб, проте ОСОБА_2 не мав наміру створювати сім`ю, спільно проживати із позивачкою та вести з нею спільне господарство. Лише пізніше позивачка зрозуміла, що його справжніми намірами було отримання права постійного проживання в Україні. У травні 2020 року у телефонному режимі відповідач повідомив, що у проживанні йому на території України відмовили, тому він залишає країну, місце його перебування їй наразі невідомо.

12 жовтня 2023 року після усунення недоліків позовної заяви у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

27 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Позивачка звернулася з клопотанням про розгляд справи за її відсутності.

У судовому засіданні 24 січня 2024 року позивачка підтримала позовні вимоги та вказані в ньому обгрунтування. Крім того, зазначила, що після укладення шлюбу відповідач орендував однокімнатну квартиру, її це не влаштувало, оскільки для їх сім`ї з її дітьми, вона є замалою, тому вона поїхала в с.ГрадениціОдеського району в приватний будинок, де раніше і проживала.

Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України, оскільки зареєстроване місце проживання на території України ОСОБА_2 невідоме. Судова повістка на ім`я відповідача, надіслана на останню відому зареєстровану адресу місця проживання, повернулася до суду без вручення адресату з довідкою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України він вважається повідомленим належним чином.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, показання свідків, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

19 листопада 2019 року ОСОБА_3 , будучи особою без громадянства, та громадянин Лівії ОСОБА_5 у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області зареєстрували шлюб, актовий запис № 3997, що підтверджується дублікатом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 28 вересня 2021 року.

Дітей від даного шлюбу подружжя не має.

З моменту реєстрації шлюбу сторони разом не проживали, спільного господарства не вели, спільного бюджету не мали.

За відомостями Державної прикордонної служби України 29 грудня 2019 року ОСОБА_2 виїхав з території України, відомості про його повернення в Україну відсутні.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що його дружина товаришує із позивачкою, яка часто приходила до них у гості і розповідала, що у неї з`явився чоловік, який обіцяв взяти з нею шлюб, пізніше у ОСОБА_1 зявилися підозри, що він використав шлюб з нею аби отримати право на проживання в Україні, тому він зрозумів, що це був фіктивний шлюб.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що позивачка є її подругою, з якою вона товаришує з 2016 року. Позивачка повідомила їй, що одружується, згодом чоловік зняв однокімнатну квартиру, яка їй не сподобалася, тому вона повернулася у с. Градениці, а чоловік повідомив, що оскільки право на постійне проживання в Україні не отримав, тому залишає країну.

Також свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що відповідача не знає і ніколи не бачила, зі слів позивачки їй відомо, що ОСОБА_3 мала якісь з ним стосунки.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

За норами ст.44 СК України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, судом було встановлено, що після укладення шлюбу, менше ніж через два місяці відповідач виїхав з України за кордон і не повертався, подружжя разом не проживало, зв`язок не підтримують. Поведінка відповідача вказує на те, що у нього не було наміру створити сім`ю.

Аналізуючи встановлені обставини та отримані докази, суд дійшов висновку, що реєстрація шлюбу з позивачкою була здійснена відповідачем з метою отримання права постійного проживання на території України, тому отримавши відмову, він залишив країну.

За таких обставин, суд дійшов висновку про фіктивність шлюбу, тому є підстави для задоволення позовних вимог та визнання шлюбу недійсним з моменту його укладення.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним задовольнити.

Шлюб, укладений 19 листопада 2019 року у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 3997, між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином держави ОСОБА_9 ) та ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , особою без громадянства) визнати недійсним з моменту його укладення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 19 березня 2024 року.