П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/8875/22

Провадження № 22-ц/4815/385/24

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області : суддя Галінська В.В.

Додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено

04 січня 2024 року в м. Рівне

Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 січня 2024 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Наталія Олексіївна; про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" (далі ТОВ "ФК "Форінт" або товариство) пред`явило до ОСОБА_1 позов про стягнення 41 730 гривень неповернутого авансового внеску, 3% річних у розмірі 2307,11 гривень та інфляційні втрати у розмірі 12 512,31 гривень.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2023 року залучено до участі у справі приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2023 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Форінт" 41 730 гривень безпідставно отриманих грошових коштів, 3% річних у розмірі 2 307,11 гривень, 12 512, 31 гривень інфляційних збитків та 2481 гривню судового збору.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 січня 2024 року заяву представника позивача ТОВ "ФК "Форінт" - Петришина П.М. про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Форінт" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2023 року без змін.

Також з підстав незаконності, яка полягала в порушенні норм процесуального права, ТОВ "ФК "Форінт" оскаржено в апеляційному порядку додаткове рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга у відповідній частині обґрунтовувалась тим, що станом на день прийняття рішення по суті спору позивачем не було додано до матеріалів справи доказів оплати послуг адвоката. Крім того, не надано документів, які б підтверджували факт обумовлення між позивачем та його представником вартості однієї години його роботи. Вказувалося, що компенсована міським судом сума витрат на правничу допомогу неспівмірна зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою і не відповідає засадам розумності. Так, на переконання автора апеляційної скарги, подання відзиву на позов, а також участь представника позивача лише в одному судовому засіданні тривалістю 25 хвилин не вимагали значного обсягу юридичної та технічної роботи.

З наведених підстав просив додаткове рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні заяви позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а додаткове рішення Рівненського міського суду від 04 січня 2024 року - без змін. Зазначалось про те, що на підтвердження понесених ТОВ "ФК "Форінт" витрат на професійну правничу допомогу його представником було надано до суду копію договору про надання правової допомоги від 10 січня 2022 року, що укладений між ТОВ "ФК "Форінт" та АО "Юридична фірма "Сінтем". Розділом 3 договору передбачалась оплата гонорару та фактичних витрат, порядок розрахунків, зокрема вказано, що за результатами надання юридичної допомоги адвокатським об`єднанням складається акт про надання правової допомоги. В свою чергу, актом наданих послуг від 20 грудня 2023 року підтверджується надання АО "Сінтем" для ТОВ "ФК "Форінт" об`єму послуг на загальну суму 13500 гривень, які повинні бути сплачені клієнтом протягом 10 календарних днів. Тобто попередньо було визначено, що позивач понесе витрати на правничу допомогу в розмірі 13 500 гривень.

При цьому в акті виконаних робіт, серед іншого, зазначено про надання послуг щодо участі у судових засіданнях в справі представників ТОВ "ФК"Форінт" - адвокатів Тістика Р.Б. та Петришина П.М., а не лише останнього. Судові засідання у справі призначалися на певну годину 05 вересня 2023 року, 12 жовтня 2023 року, 09 листопада 2023 року, 07 грудня 2023 року, 18 грудня 2023 року, 19 грудня 2023 року, 04 січня 2024 року і представники ТОВ "ФК "Форінт" завжди очікували на їх проведення, а тому об`єктивно витрачали час на надання таких послуг. Хоча судом першої інстанції було повністю проігноровано витрачений адвокатами час на забезпечення участі в судових засіданнях, які не відбулися з незалежних від позивача причин. Отже 5 годин участі представників ТОВ "ФК "Форінт" у судових засіданнях, як зазначено у акті наданих послуг, повністю підтверджуються матеріалами справи. Однак суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника ТОВ "ФК "Форінт" - адвоката Петришина П.М., зважаючи також на те, що цивільна справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження та є справою незначної складності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Згідно із ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.

Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "EastAlliance Limited про ти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

У разі недотримання останніх вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Судом попередньої інстанції було з`ясовано, що на підтвердження понесених ТОВ "ФК "Форінт" витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Петришиним П.М. надано копію договору про надання правової допомоги від 10 січня 2022 року, що укладений між ТОВ "ФК "Форінт" та АО "Юридична фірма "Сінтем", розділом 3 якого передбачена оплата гонорару та фактичних витрат, порядок розрахунків. Контрагенти вказаного договору обумовили, що за результатами надання юридичної допомоги адвокатським об`єднанням складається акт про надання правової допомоги. Актом наданих послуг від 20 грудня 2023 року стверджується надання АО "Сінтем" для ТОВ "ФК "Форінт" об`єму послуг на загальну суму 13500 гривень, які повинні бути сплачені клієнтом протягом 10 календарних днів.

Між тим, суд попередньої інстанції дійшов висновку, що ознайомлення із судовою практикою в подібних правовідносинах, як це зазначено в акті, не може бути віднесене до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в ст. 19 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тому витрати на здійснення вказаного виду робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, суд з`ясував, що представник позивача особисто брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції лише 12 жовтня 2023 року з 11 год. 28 хв. по 12 год. 41 хв. та 19 грудня 2023 року з 11 год. 37 хв. до 12 год. 12 хв., що становить 1 год. 48 хв. і в розрахунку вартості зазначеної послуги (виходячи з вартості роботи адвоката за 1 год - 900 грн) становить 1 332 гривень, а не 4 500 гривень за 5 годин участі у судових засіданнях, як зазначено у акті наданих послуг.

Зважаючи на викладене, суд ухвалив оскаржуване додаткове рішення та стягнув з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 10 000 гривень.

Отже, всупереч доводами апеляційної скарги суд попередньої інстанції вирішив питання розподілу понесених відповідачем витрат на правничу допомогу адвоката з урахуванням основних засад цивільного судочинства, в т.ч. пропорційності, співмірності та розумності.

Колегія суддів з визначеним судом розміром відшкодування і підставами його зменшення погоджується.

При цьому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача про необхідність надання доказів фактичної оплати послуг.

Аналізуючи процесуальне законодавство про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Подібні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.

Такий підхід простежується і в судових рішеннях Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, провадження № К/9901/13036/19, від 08 вересня 2020 року у справі № 640/10548/19, провадження № К/9901/33762/19, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, провадження № К/9901/22452/20.

Крім того, підлягає врахуванню практика та рекомендації Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду

Щодо гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.

Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в т.ч. витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому. Про це ЄСПЛ зазначав, зокрема, у справі "Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану" (заява № 37083/03, пункт 106).

Тому доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Разом з тим заявником не здійснено будь-якого обґрунтування невідповідності інших послуг встановленим процесуальним законодавством засадам розподілу витрат на правничу допомогу, а саме неконкретизовано, в чому полягає невідповідність характеру та обсягу кожної з наданих послуг, не спростовано належності, допустимості та достовірності відображеної інформації у наданих позивачем доказах, не доведено, чи вчиняв адвокат під час розгляду справи дії, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань тощо.

Будь-яких фактів про їхню невідповідність колегією суддів також здобуто не було.

Спонуканням для залишення оскаржуваного додаткового рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 січня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М. Ковальчук