Справа № 203/2452/23
Провадження № 2/0203/158/2024
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

за участі секретаря Шаблі О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу у паперовій формі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання припиненими договорів позики та іпотеки, визнання відсутніми прав вимоги, скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень, припинення іпотеки та обтяжень житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_2 за представництва адвоката Андросової К.І. пред`явив позов до ОСОБА_3 на предмет припинення зобов`язань за договором позики та забезпечення іпотекою з тих підстав, що 14 січня 2014 рок між позивачем і відповідачем (громадянкою російської федерації) укладений нотаріально посвідчений договір позики на суму 1 598 600,00 грн., значна частина коштів за яким на суму 1 287 415,00 грн. повернута згідно заяви самої відповідачки від 04 вересня 2017 року, проте відповідач ухиляється від прийняття виконання зобов`язань за договором позики на залишок боргу в сумі 311 185,00 грн., не виходить на зв`язок, місце її знаходження встановити неможливо, внаслідок чого порушується право власності позивача на передане в забезпечення виконання зобов`язань на підставі договору іпотеки від 14 січня 2014 року майно позивача нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 площею 176,7 кв.м., оскільки це нерухоме майно знаходиться під забороною і позбавляє позивача можливості розпорядитися цим майном, тому, оскільки строк виконання зобов`язань за договором позики встановлений до 01 лютого 2015 року та строк позовної давності за ст. 257 ЦК України сплив, а відповідачем не ініційовано ні позову про стягнення боргу, ні розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, то ці обставини породжують правову невизначеність позивача як боржника і власника предмету іпотеки у правовідносинах з кредитором, у зв`язку з чим позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від (а.с.162-169) просив суд:

1)визнати таким, що припинений договір позики грошових коштів, посвідчений 14 січня 2014 року за реєстровим № 9 приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу Буховець Ю.В.;

2)визнати таким, що припинений договір іпотеки, посвідчений 14 січня 2014 року за реєстровим № 10 приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу Буховець Ю.В.;

3)визнати відсутнім у громадянки російської федерації ОСОБА_3 права вимоги від ОСОБА_2 за договором позики грошових коштів, посвідчений 14 січня 2014 року за реєстровим № 9 приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу Буховець Ю.В.;

4)визнати відсутнім у громадянки російської федерації ОСОБА_3 права вимоги від ОСОБА_2 за договором іпотеки, посвідчений 14 січня 2014 року за реєстровим № 10 приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу Буховець Ю.В.;

5)скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9899844 від 14 січня 2014 року 12:51:49, про реєстрацію іпотеки (номер запису про іпотеку 4241398) щодо об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, нежитлова будівля загальною площею 176,7 кв.м., яка складається із: будівля літ. А-1 поз.1-12, ганки літ.а, а1,а2, розташована за адресою: АДРЕСА_1 в;

6)скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9898942 від 14 січня 2014 року 12:37:01, про обтяження об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер 01, нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 в, забороною відчуження, номер запису про обтяження 4240843;

7)припинити іпотеку (номер запису про іпотеку 4241398 від 14 січня 2014 року 12:37:24, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9899844 від 14 січня 2014 року 12:51:49, підстава виникнення іпотеки договір іпотеки, серія та номер: 10, виданий 14 січня 2014 року, видавник: приватний нотаріус Алуштинського міського нотаріального округу Буховець Ю.В.) об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 01, нежитлова будівля загальною площею 176,7 кв.м., яка складається із: будівля літ. А-1 поз.1-12, ганки літ.а, а1,а2, розташована за адресою: АДРЕСА_1 в;

8)припинити обтяження заборона на нерухоме майно (номер запису про обтяження 4240843 від 14 січня 2014 року 12:29:07, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:9898942 від 14 січня 2014 року 12:37:01, підстава виникнення іпотеки договір іпотеки, серія та номер 10, виданий 14 січня 2014 року, видавник: приватний нотаріус Алуштинського міського нотаріального округу Буховець Ю.В.) об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 01, нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 в;

9)судові витрати покласти на відповідачку.

З відкриттям загального позовного провадження, після приведення позовної заяви у відповідність вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України та отримання в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, за ухвалою суду від 06 липня 2023 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності у підготовчому засіданні проведена її підготовка з обміном учасникам справи заявами по суті справи.

Відповідач свій відзив не подала, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляла і про дату, час і місце судового засідання неодноразово повідомлялася належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем її постійного проживання (перебування), а також відповідно до ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача в режимі відеоконференції позов підтримала повністю з наведених у позовній заяві підстав, додатково вказуючи на пропуск строку позовної давності стосовно буд-яких вимог відповідачки за договором позики, оскільки такий строк сплив 01 лютого 2018 року.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, представника не уповноважила, про причини неявки суд не повідомляла та про відкладення розгляду не клопотала, на підставі чого справа розглянута відповідно до ст.ст. 131, 223 ЦПК України за її відсутності.

Суд, вислухавши усні пояснення, дослідивши зібрані докази в межах заявлених вимог за ст. 13 ЦПК України, дійшов висновку про відмову у позові, виходячи з встановлених у судовому засіданні правовідносин, відповідних наступним обставинам.

Судом встановлено, що 14 січня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу АР Крим Буховець Ю.В. за реєстровим №9, за умовами якого, що є обов`язковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, позикодавець ОСОБА_3 передала позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1 598 600,00 грн., що на момент укладення цього договору склало 200 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів без оплати відсотків у строк до 01 лютого 2015 року (п.п.1, 2,3 договору).

Відповідно до п.2 договору грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору.

За умовами п.5 договору позика вважається повернутою в момент повної сплати суми боргу.

Також 14 січня 2014 року в забезпечення своєчасного повернення до 01 лютого 2015 року 1 598 600,00 грн. позики громадянин України ОСОБА_2 передав в іпотеку громадянці російської федерації ОСОБА_3 , яка з дозволом на імміграцію має постійне місце проживання в Україні на законних підстав, нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 в, на умовах укладеного ними договору, посвідченого приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу АР Крим Буховець Ю.В. за реєстровим № 10 (а.с.7-9).

Вказана нежитлова будівля належить позивачу на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 22 травня 2009 року за реєстровим № 571 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зарею Н.Г. та зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР 22 липня 2009 року, реєстраційний номер будівлі в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 3232160.

Одночасно з посвідченням договору іпотеки приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу АР Крим Буховець Ю.В. на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» накладена заборона відчуження зазначеного в договорі іпотеки майна нежитлової будівлі, яка належить ОСОБА_2 до припинення іпотеки, зареєстрована в реєстрі за № 11 (а.с.10).

Також судом встановлено, що 04 вересня 2017 року ОСОБА_3 зробила заяву, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зарею Н.Г. та зареєстровану в реєстрі за № 1355 (а.с.13), якою підтвердила повернення ОСОБА_2 частини грошових коштів, які були одержані ним за договором позики грошових коштів від 14 січня 2014 року, в сумі 1 287 415,00 грн., що еквівалентно 50 000,00 доларам США на день повернення коштів за курсом НБУ. Також відповідач заявила, що сума коштів, що еквівалентна 50 000,00 доларам США, нею прийнята в рахунок часткового погашення боргу за договором позики грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом 14 січня 2014 року, а залишок боргу за вищезазначеним договором складає суму коштів, що є еквівалентом 150 000,00 доларів США.

Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ч.ч.1, 2, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 537 ЦК України визначено, що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Частиною 2 ст. 537 ЦК України передбачено, що нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

За умовами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено та визнано позивачем, що основне зобов`язання за договором позики від 14 січня 2014 року боржником (позивачем у справі), виконано лише частково, на суму 1 287 415,00 грн. і це виконання прийнято кредитором (відповідачем у справі) згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 04 вересня 2017 року.

Також судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існують розбіжності у визначенні суми решти боргу за договором позики, оскільки позивач стверджує, що залишок боргу складає 311 185,00 грн., а відповідач вважає, що залишок боргу складає сума, еквівалентна 150 000,00 доларам США.

Разом з тим, позивач, визнавши обставини того, що зобов`язання за договором позики не виконані, оскільки відбулось лише часткове виконання, та не встановивши місце знаходження кредитора і вважаючи що остання ухиляється від прийняття виконання зобов`язання, не вносив залишок належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса, як це визначено ч.1 ст. 537 ЦК України.

Так, згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 04 вересня 2017 року вона, громадянка російської федерації, зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_2 , дані про що повністю узгоджуються з відомостями Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 11 січня 2024 року за вих. № 6/5-148 про те, що ОСОБА_3 зареєстрована в кв. АДРЕСА_2 з 01 грудня 2014 року по день надання відповіді.

Одночасно за даними Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 08 грудня 2023 року ОСОБА_3 територію України ніколи не полишала і регулярно здійснювала перетин лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України через пункт пропуску Чонгар з в`їздом на материкову частину України з липня 2018 року до 15 грудня 2021 року, зокрема з 18 липня 2018 року по 22 серпня 2019 року, з 11 вересня 2019 року по 14 січня 2020 року, з 21 січня 2020 року по 16 вересня 2020 року, з 09 жовтня 2020 року по 03 лютого 2021 року, з 09 квітня 2021 року по 11 квітня 2021 року, з 05 вересня 2021 року по 17 жовтня 2021 року. Востаннє, ОСОБА_3 перетнула лінію розмежування з тимчасово окупованою територією України у пункті пропуску Чонгар з виїздом на півострів Крим 15 грудня 2021 року та більше на материкову Україну станом на 11 год.01 хв. 08 грудня 2023 року в умовах воєнного стану не поверталася (а.с.137).

Разом з тим, позивачем не надано жодних належних та допустимих згідно ст.ст. 77-78 ЦПК України доказів того, що він звертався до ОСОБА_3 за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання свого кредитора у місті Дніпрі за прийняттям нею виконання зобов`язань за договором позики, хоч би у будь-якому розмірі, зокрема, і в тому розмірі, який позивач вважав повним виконанням, як і відсутні докази того, що відповідач відмовилась прийняти виконання зобов`язання у запропонованій позивачем сумі.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність підстав для припинення зобов`язання за договором позики від 14 січня 2014 року, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про визнання припиненим договору позики та визнання відсутнім у відповідачки права вимоги за договором позики належить відмовити.

Доводи представника позивача про сплив трирічного строку позовної давності за ст. 257 ЦК України суд повністю відкидає, виходячи з наступного.

Дійсно, строк виконання зобов`язань за договором позики від 14 січня 2014 року згідно умов пункту 3 цього договору визначений до 01 лютого 2015 року.

Проте, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Так, позивачем не надано жодних доказів згідно ст.ст. 76, 78 ЦПК України того, коли і в який спосіб відповідачці повернута визнана ним частина суми позики в розмірі 1 287 415,00 грн., як це передбачено у ст. 545 ЦК України, зокрема, розписки про повернення цієї суми коштів готівкою чи банківської виписки про безготівкову форму розрахунку.

Разом з тим, за загальновідомими відкритими даними офіційного курсу національної валюти, встановленого Національним банком України НБУ на 14 вересня 2017 року еквівалент гривні до долара США становив 2574,8384 грн. за 100.0 доларів США.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про часткове виконання зобов`язань за договором позики від 14 січня 2014 року позивачем саме 04 вересня 2017 року, оскільки 1287 415,00 гривень еквівалентно 50 000,00 доларів США лише в цей день 04 вересня 2017 року, з огляду на те, що з часу одержання позики до 03 вересня 2017 року офіційний курс гривні до долара США був іншим.

Відповідно, оскільки частковим виконанням після допущеного прострочення зобов`язання строк позовної давності перервано, то з 04 вересня 2017 року цей строк почав свій перебіг заново.

В свою чергу, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин введено з 12 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями) та його дія продовжувалась до 30 червня 2023 року, в останнє Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236» .

Крім того, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

За встановлених обставин переривання строку позовної давності 04 вересня 2017 року та початку перебігу загального строку позовної давності заново, він мав би спливати 04 вересня 2020 року, проте з 12 березня 2020 року строк, визначений ст. 257 ЦК України продовжений на строк дії карантину, а з введенням в Україні 24 лютого 2022 року воєнного стану строк позовної давності зупинений на строк дії воєнного стану, у зв`язку з чим строк позовної давності за договором позики від 14 січня 2014 року не сплив, а доводи представника позивача явно неприйнятні.

Розв`язуючи заявлені вимоги стосовно припинення іпотеки, суд виходить з наступного.

Так, згідно ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом.

Підстави припинення застави, окремим видом якої є іпотека, визначені ст. 593 ЦК України, відповідно до ч.1 якої право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Як встановлено судом, основне зобов`язання за договором позики не припинилося, у зв`язку з чим підстави для припинення іпотеки відсутні, тому в задоволенні позовних вимог стосовно припинення іпотеки, визнання відсутнім прав вимоги за договором іпотеки, скасування рішень про державну реєстрацію іпотеки, про обтяження іпотеки, припинення обтяження задоволенню не підлягають.

Доводи про належність відповідачки до громадянства російської федерації не спростовують висновків суду про відсутність підстав для припинення зобов`язань позивача за договором позики та іпотеки, оскільки введений Постановою Кабміну від 03.03.2022 р. № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» мораторій (заборона) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, має на меті забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією російської федерації до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, і тягне своїм наслідком за загальним правилом ст. 263 ЦК України зупинення перебігу позовної давності внаслідок наданого в адміністративному порядку генерального (загального) відстрочення виконання боргових зобов`язань, а не їх прощення чи припинення у будь-який інший спосіб. До того ж, до пов`язаних з державою-агресором осіб згідно цій Постанові Уряду не відносяться ті громадяни російської федерації, які проживають на території України на законних підставах, а позивач не довів, що відповідачка, проживаючи постійно у Криму ще до подій окупації 2014 року і в м. Дніпрі з 2017 року до часу введення воєнного стану, втратила законні підстави подальшого постійного проживання в Україні (з огляду на її підтверджене законно зареєстроване місце проживання у місті Дніпрі з 2017 року), хоч би і на тимчасово окупованій території АР Крим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 206, 209, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_2 в задоволенні його позову до ОСОБА_3 про визнання припиненими договорів позики та іпотеки, визнання відсутніми прав вимоги, скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень, припинення іпотеки та обтяжень житлового приміщення, відмовити в повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 25 квітня 2024 року.

Суддя О.В. Колесніченко