Провадження № 2/522/282/24
12 березня 2024 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
за участю секретаря Звонецької І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору
Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що на даний час він не може розпоряджатися своїм майном, а саме купленою в 1995 році на товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» квартирою, так як даний договір не був посвідчений нотаріально.
Ухвалою від 29.11.2023 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання.
У судове засідання 12.03.2024 учасники справи не з`явилися, позивач просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач сповіщений про час, дату і місце розгляду справи належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 05 липня 1995 року між ОСОБА_3 (надалі Покупець) та ОСОБА_2 (надалі - Відповідач), був укладений договір № 145 (надалі - Договір) купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 1/4 частини житлового будинку під номером АДРЕСА_1 . Договір був укладений на товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» відповідно до умов ст.ст.128, 151, 153 Цивільного кодексу України від 1963 року та зареєстрований в ОМБТІ, про що зроблений відповідний запис в Договорі.
Відповідно до умов Договору Покупець сплатила Відповідачу договірну вартість квартири у сумі 270 000 000 (двісті сімдесят мільйонів) карбованців у повному об`ємі, що підтверджується підписами проставленими сторонами в договорі та скріпленими печаткою товарної біржі, а Відповідач передав їй у власність частину будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що зроблено відповідний актовий запис № 7326, та підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.07.2023 року. З моменту підписання Договору, тобто з 05 липня 1995 року і до моменту смерті Покупець володіла квартирою (відповідно до вимог ст.316 ЦК України), мешкала у ній, сплачувала за неї всі комунальні послуги. З моменту укладення Договору з боку Відповідача позову стосовно неправомірного володіння квартирою до Покупця пред`явлено не було.
Згідно умов даного правочину подальшому нотаріальному посвідченню договір не підлягав.
Згідно із ст. 1 Закону України "Про товарну біржу", діяльність товарної біржі здійснюється у відповідності з цим Законом та діючим законодавством України, статутом біржі, правилами біржової торгівлі.
Розділом 4 Закону України "Про товарну біржу" визначені основні принципи правил ведення біржової торгівлі та здійснення біржових операцій, якими, зокрема, встановлено, що біржовою операцією вважається тільки та угода, яка відповідає сукупності умов, які передбачені ч. 1 ст. 15 Закону, а саме: якщо вона представляє собою купівлю-продажу, поставку, обмін товару, що допущені до обміну на товарній біржі; якщо її учасники ї членами товарної біржі; якщо угода надана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (частини 2, 4 статті 15 Закону України "Про товарну біржу").
Отже, при укладенні договору купівлі-продажу сторонами були дотримані всі умови, яких необхідно дотримуватися при укладенні договорів на товарній біржі, у відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу".
Між тим, на даний час позивач не має можливості розпоряджатися вказаним нерухомим майном, оскільки чинне законодавство передбачає нотаріальне посвідчення договорів, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в 1995 році, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.
У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.
За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 слідує, при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні Договору купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди з усіх його істотних умов та виконали усі умови цього договору, але чинним на час його укладання законодавством було передбачено нотаріальне посвідчення такого договору, але він не був нотаріально посвідчений у зв`язку з укладенням на Товарній Біржі.
На підставі викладеного, суд вважає, що вищевказаний договір слід визнати дійсним у відповідності ст. 220 ЦК України.
За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 60, 81, 89, 206, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору задовольнити.
Визнати дійсним договір № 145 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 1/4 частини житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , укладений 05.07.1995 року на товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 18.03.2024 року.
Суддя А.В. Науменко