ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/4179/21 Номер провадження 22-ц/814/1897/24Головуючий у 1-й інстанції Потетій А.Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 січня 2024 року, ухвалене суддею Потетій А.Г., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовомОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь частку суми матеріального збитку у розмірі 28 675,51 грн., 1600 грн. вартість проведення оцінки та суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 25.01.2020 р. в м. Харкові сталося ДТП за участю авто CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та авто ЗАЗ VIDA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Згідно ухвали Харківського районного суду від 26.06.2020 року у справі №635/1595/20, водій ОСОБА_1 , починаючи спускатися на уклоні, не дотримуючись п. 12.1 Правил дорожнього руху України, втратила контроль над керуванням автомобілем та виїхала на зустрічну смугу руху вказаної автодороги, де сталося зіткнення з автомобілем ЗАЗ VIDA під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалася в зустрічному напрямку по своїй смузі. Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №7/298/299CE-20 від 25.02.2020 року порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 знаходиться у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками вказаної ДТП. Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків. Право власності ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . Цивільна відповідальність водія ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» згіднол поліса №198497537, діючим на дату ДТП. Франшиза за полісом страхування складає 2 000,00 грн. Після звернення до страховика ОСОБА_2 отримала страхове відшкодування у розмірі 50 130,38 грн. Підтвердженням тому є офіційний лист ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» за №5 1-0703 від 29.01.2021 року. Для визначення вартості матеріального збитку ОСОБА_2 звернулася до сертифікованого фахівця. Згідно звіту №37/04/21 від 23.04.2021 року, вартість матеріального збитку складає 78 805,89 грн. Звіт №37/04/21 було проведено згідно «Методики автотоварознавчих експертиз і оцінки КТ3». Дана «Методика» застосовується експертами та оцінювачами для підрахунку вартості відновлювальних робіт та суми матеріального збитку і є обов`язковою до застосування. Вартість проведення експертного дослідження складає 1 600 грн. та була сплачена нею одразу та у повному обсязі, що підтверджується товарним чеком від 23.04.2021 року. У звіті №37/04/21 від 23.04.2021 року сума ВТВ склала 4 180,51 грн. Згідно «Методики» ВТВ є «величиною зниження ринкової вартості автомобіля, відновленого після ДТП порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого автомобіля» далі «ВТВ». У відповідності зі ст.ст. 2.3, 2.4 «Методики», вартість відновлювального ремонту КТЗ визначаються як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодження, розукомплектованого КТЗ, вартість матеріальних збитків (реальні збитки) визначаються як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (Втрати товарної вартості). Відповідно до «Методики», сума ВТВ визначена фахівцем, є частиною реального (матеріального) збитку, нанесеного майну позивача. Згідно статті 32.7 Закону, страховик або МТСБУ не відшкодовує ... шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (ВТВ)». На підставі Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_2 звернулася до страховика з повідомленням про настання події. Після чого страховиком було розраховано, а потім сплачено їй страхове відшкодування у розмірі 50 130,38 грн. Розрахунок загальної ціни позову: 78 805,89 грн. (матеріальний збиток з ВТВ) - 50 130,38 грн. (страхове відшкодування) = 28 675,51 грн.; 1 600 грн. (вартість проведення експертизи) є додатковими судовими витратами.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2021 року відкрито провадження у справі, призначено проведення судового засідання у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 02.07.2021 року о 15-00 год. (а.с. 24-25).

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04.08.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (а.с. 51-53).

Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022року за №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до ч.7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, територіальна підсудність справ Харківського районного суду Харківської області була визначена за Полтавським районним судом Полтавської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2022 року, головуючим у справі визначено суддю Гальченко О.О. (а.с. 90).

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 13.10.2022 року цивільну справу прийнято до провадження, призначено судове засідання на 01.11.2022 року о 10-30 год. (а.с. 92).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2023 року, головуючим у справі визначено суддю Потетій А.Г. у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 у відставку (а.с. 138,139).

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 18.12.2023 року цивільну справу прийнято до провадження, призначено судове засідання на 23.01.2024 року о 08-50 год. (а.с. 143-144).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 23 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріального збитку 28 675,51 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судових витрат за проведення оцінки в розмірі 1600,00 грн. та суму судового збору в розмірі 908,00 грн., а всього 2 508,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно страхового полісу, на підставі якого була застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_1 , страхова сума на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну, становить 130 000 грн., розмір франшизи 2 000 грн. Вказує, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» 10.02.2020 року було складено акт огляду автомобіля позивача, розрахунок страхового відшкодування був здійснений з урахуванням звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, виконаного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит», яким встановлено матеріальний збиток в розмірі 54 231,30 грн., і з урахуванням франшизи 2 000 грн., 24.12.2020 року страховою компанією позивачу було виплачене страхове відшкодування у розмірі 50 130,38 грн. Вказує, що розмір матеріальної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача є необґрунтованим, позивачем неправильно визначено відповідача, який відповідно до закону має відповідати за даним позовом, на що суд не звернув уваги у своєму рішенні. Також посилається на те, що з урахуванням зменшення страхового відшкодування на суму франшизи розмір страхового відшкодування мав становити (54231,30 - 2000) = 52 231,30 грн., в той час, як було виплачено 50 130,38 грн., відтак 2 100,92 грн. страховою компанією було утримано незаконно. Згідно звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту №37/04/21 ФОП ОСОБА_4 від 23.04.2021 року, вартість матеріального збитку складає 78 805,89 грн., вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту - 36 434,24 грн., ВТВ (втрата товарного вигляду) -4 180,51 грн. При цьому при визначенні вартості складників для відновлювального ремонту коефіцієнт фізичного зносу (КТЗ) дорівнює нулю. Вищезазначений висновок істотно відрізняється від висновку ТОВ «Експертно -Асистуюча Компанія «Фаворит» від 27.02.2020 року, згідно якого розмір матеріального збитку складає 54 231,30 грн., тобто фактично вимоги позивача до відповідача базуються на тому, що при визначенні страхової виплати було неправильно визначено розмір матеріального збитку. При цьому, посилається на висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17. Вказує, що виходячи з норм діючого законодавства, враховуючи що цивільна відповідальність відповідача була застрахована і ліміт відповідальності повністю покриває оцінену шкоду, відшкодування шкоди має бути розподілене між відповідачем та страховою компанією наступним чином: витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом - на страхову компанію; витрати, пов`язані з втратою товарного вигляду - 4 180,51 грн. - на відповідача, але враховуючи, що страхова компанія недоплатила внаслідок неправильного зменшення на суму франшизи позивачу страхового відшкодування в сумі 2 100,92 грн., розмір відшкодування, який може бути покладено на відповідача (у разі доведення) має становити (4 180,51-2100,92) = 2 079,59 грн. Посилається також на відмінності у розмірі матеріального збитку, визначеного у звіті від 27.02.2020 року, та у звіті №37/04/21 ФОП ОСОБА_4 від 23.04.2021 року. Вказує, що страхова компанія при визначенні суми відшкодування не мала права на зменшення суми відшкодування через застосування коефіцієнту фізичного зносу деталей. Чи враховувався коефіцієнт фізичного зносу у звіті ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» від 27.02.2020 року та чи визначалася сума втрати товарного вигляду, не відомо оскільки в матеріалах справи цей звіт відсутній. Відповідно до ст. 36.7 Закону, рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати] може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. Згідно правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №755/7666/19, визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню, касаційний суд приймає за основу ремонтну калькуляцію, використану ПрАТ "СК "ВУСО" при визначенні страхового відшкодування з яким особа погодилась та не оспорювала у встановленому порядку. Отже, якщо позивач не згодна з оцінкою розміру матеріального збитку, яку було надано ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» і використано страховою компанією для визначення суми відшкодування, позивач мала право оскаржити таке рішення страхової компанії до суду у відповідності до ст. 36.7 Закону, однак вона цього не зробила, тому відповідно до вищезазначеної правової позиції Верховного Суду за основу має прийматися звіт про визначення розміру збитку який використовувався страховою компанією. Суд першої інстанції врахував висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, на які відповідач посилалася у своєму відзиві на позовну заяву, та не зазначив мотивів відхилення її аргументів, які базувалися на цих висновках. Судом у рішенні не надано оцінки доказу - листу ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» №51- 0703 від 29.01.2021 року, у якому міститься посилання на проведення звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, виконаного ТОВ «Експертно- Асистуюча Компанія «Фаворит», яким встановлено матеріальний збиток у розмірі 54 231,30 грн. Судом у рішенні не зазначено мотивів, з яких він відхилив звіт щодо розміру збитків, який було використано страховою компанією при визначенні розміру відшкодування, та надав перевагу звіту, який було виконано пізніше (більше ніж через рік) на замовлення позивача. Стосовно стягнення судових витрат за проведення оцінки у розмірі 1600 гри., то звіт №37/04/21 ФОП ОСОБА_4 не є висновком експерта, отже, відповідно до ст. 133 ЦПК України не відноситься до судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, 25.01.2020 року в м. Харкові сталося ДТП за участю авто CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та авто ЗАЗ VIDA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Згідно ухвали Харківського районного суду від 26.06.2020 року у справі №635/1595/20, водій ОСОБА_1 , починаючи спускатися на уклоні, не дотримуючись п. 12.1 Правил дорожнього руху України, втратила контроль над керуванням автомобілем, та виїхала на зустрічну смугу руху вказаної автодороги, де сталося зіткнення з автомобілем ЗАЗ VIDA під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалася в зустрічному напрямку по своїй смузі. Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №7/298/299CE-20 від 25.02.2020 року порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 знаходиться у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками вказаної ДТП (а.с. 5-6).

Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків.

Право власності позивача підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 4).

Цивільна відповідальність водія ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» полісом №198497537, діючим на дату ДТП (а.с. 7,39).

Франшиза за полісом страхування складає 2 000,00 грн.

Після звернення до страховика ОСОБА_2 отримала страхове відшкодування у розмірі 50 130,38 грн., що підтверджується листом ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» за №51-0703 від 29.01.2021 року (а.с. 8).

Для визначення вартості матеріального збитку позивач звернулася до сертифікованого фахівця. Згідно звіту №37/04/21 від 23.04.2021 року вартість матеріального збитку складає 78 805,89 грн. (а.с. 11-21).

Звіт №37/04/21 було проведено згідно «Методики автотоварознавчих експертиз і оцінки КТ3». Дана «Методика» застосовується експертами та оцінювачами для підрахунку вартості відновлювальних робіт та суми матеріального збитку і є обов`язковою до застосування. Вартість проведення експертного дослідження складає 1 600 грн. та була сплачена нею одразу та у повному обсязі, що підтверджується товарним чеком від 23.04.2021 року (а.с. 21).

У звіті №37/04/21 від 23.04.2021 року сума ВТВ склала 4 180,51 грн. Згідно «Методиці» ВТВ є «величиною зниження ринкової вартості автомобіля, відновленого після ДТП порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого автомобіля» далі «ВТВ». У відповідності зі ст.ст. 2.3, 2.4 «Методики», «Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначаються як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодження, розукомплектованого КТЗ»,«Вартість матеріальних збитків (реальні збитки) визначаються, як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості)». Тобто, відповідно до «Методики», сума ВТВ визначена фахівцем, є частиною реального (матеріального) збитку, нанесеного її майну.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в пункті 4 роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина другастатті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ятастатті 1187 ЦК, пункт 1 частини другоїстатті 1167 ЦК).

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу Українишкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача частки суми матеріального збитку у розмірі 28 675,51 грн., 1600 грн. вартість проведення оцінки та суми сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн.

Як встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, шо 25.01.2020 року в м. Харкові сталося ДТП за участю авто CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та авто ЗАЗ VIDA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Згідно ухвали Харківського районного суду від 26.06.2020 року у справі №635/1595/20, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 5-6).

Вказана підстава закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 не є реабілітуючою обставиною при вирішенні цивільного позову.

Цивільна відповідальність водія ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» згідно полісу №198497537, діючим на дату ДТП, дата реєстрації договору в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 23.12.2019 року, строк дії договору з 00:00 27.12.2019 року по 28.12.2020 року (а.с. 7, 39).

Згідно умов полісу №198497537 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260 000 грн., за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн., розмір франшизи - 2 000,00 грн.

Згідно листа ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» за №51-0703 від 29.01.2021 року, 10.02.2020 року було складено протокол (акт) огляду транспортного засобу ЗАЗ VIDA, державний номер НОМЕР_2 , розрахунок страхового відшкодування був здійснений з урахуванням звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (вих. №17051 від 27.02.2020 року), виконаного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит», яким встановлено матеріальний збиток у розмірі 54 231,30 грн., 24.12.2020 року ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» виплатило страхове відшкодування у розмірі 50 130,38 грн. відповідно до вимог чинного законодавства, тобто в межах передбаченого ліміту за шкоду, заподіяну майну, яка становить 130 000 грн., та пеню в сумі 739,63 грн. за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (а.с. 8).

На підставі договору про виконання робіт по незалежній оцінці, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (дата договору не вказана), проведена оцінка ТЗ ЗАЗ VIDA, державний номер НОМЕР_2 , на вирішення якої поставлені питання: 1. Яка ринкова (дійсна) вартість автомобіля ЗАЗ VIDA, державний номер НОМЕР_2 . 2. Визначити об`єм та номенклатуру робіт, запасних частин і матеріалів, необхідних для відновлення ТЗ. 3. Визначити вартість відновлювального ремонту та матеріального збитку (а.с. 11).

Згідно звіту №37/04/21 від 23.04.2021 року, виконаного ФОП ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку складає 78 805,89 грн., вартість відновлювального ремонту 74 625,38 грн., значення коефіцієнту фізичного зносу 0,00 грн., втрата товарної вартості 4 180,51 грн. (а.с. 11-21).

Отже, по справі вбачається, що після погодження розміру страхового відшкодування зі страховою компанією ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та фактичного отримання 24.12.2020 року від ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» страхового відшкодування у розмірі 50 130,38 грн. позивач на свій розсуд без участі страховика та учасника ДТП ОСОБА_1 провела автотоварознавче дослідження свого ТЗ, яким була визначена вартість матеріального збитку 78 805,89 грн., яка є більшою від розміру погодженого та отриманого страхового відшкодування (50 130,38 грн.), але не перевищує встановлений полісом №198497537 від 23.12.2019 року ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (130 000 грн.).

Таким чином, позовна вимога, заявлена ОСОБА_2 про стягнення частки суми матеріального збитку в результаті ДТП у розмірі 28 675,51 грн., складається з різниці сум 78 805,89 грн. - 50 130,38 грн.

Позивач вважає, що некомпенсованою залишається сума матеріального збитку у розмірі 28 675,51 грн., яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 . Крім цього просила стягнути з відповідача на свою користь вартість проведеного звіту у розмірі 1600 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що він є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, при цьому, при вирішенні спору суд послався лише на загальні положення ЦК України про відшкодування шкоди (ст.ст. 1166,1187,1192,22 ЦК).

Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі якщо деліктні відносини поєднані з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц.

У постанові Верховного Суду від 09 липня 2021 року (справа №522/14085/19) у справі з подібними фактичними обставинами викладений правовий висновок, згідно якого відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Оскільки, визначений позивачем розмір шкоди, завданої її автомобілю, не перевищує ліміт відповідальності страховика ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», то вимога про стягнення страхового відшкодування має бути пред`явлена саме до страховика, а не до винної особи (страхувальника).

Вимоги до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» позивачем не заявлялися, судом першої інстанції ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» залучена до участі у справі в якості третьої особи.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі №554/10058/17.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем була погоджена страхова виплата зі страховиком ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та фактично отримана, розрахунок страхового відшкодування, який був здійснений з урахуванням звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (вих. №17051 від 27.02.2020 року), виконаний ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит», яким встановлено матеріальний збиток у розмірі 54 231,30 грн., не був оспорений позивачем ОСОБА_2 , тобто, вона з ним погодилася, а звіт №37/04/21 від 23.04.2021 року, виконаний ФОП ОСОБА_4 , за замовленням ОСОБА_2 (через 1 рік 3 місяці після ДТП), згідно якого вартість матеріального збитку визначена у розмірі 78 805,89 грн., проведений без присутності страховика ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та учасника ДТП водія ОСОБА_1 , є неналежним доказом у справі.

Зазначене залишилося поза увагою суду першої інстанції при вирішенні спору, тому колегія суддів приходить до висновку, що позов є необгрунтованим, задоволенню не підлягає, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1,2 п.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

По справі вбачається, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11.03.2024 року відповідач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору у розмірі 1362,00 грн. за подачу апеляційної скарги. У зв`яку з відмовою у позові, вказаний розмір судового збору підлягає стягненню з позивача на користь держави.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п. 2,3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 січня 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1362,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов