Справа № 472/110/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А.О.,

за участю секретаря Щербини О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Камашевої Т.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав.

В позовній заяві позивач зазначив, що з вересня 2014 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 13.06.2015 року народила від нього сина ОСОБА_5 .

Він визнав своє батьківство щодо народженого ОСОБА_4 сина, але на момент народження сина перебував в лавах ЗСУ. У зв`язку з народженням дитини, йому було надано відпустку, він приїхав додому та подав відповідну заяву до Порічанської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, виконавчим комітетом якої було зареєстровано народження дитини за актовим записом № 07 від 18 червня 2015 року, та у відповідності зі ст. 126 Сімейного кодексу України визначено його батьком дитини.

Після його повернення із зони АТО в квітні 2016 року він з ОСОБА_4 проживали в АДРЕСА_1 . Їхня сім`я складалася з нього, ОСОБА_4 , двох її дітей від першого шлюбу: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та їхнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Сімейне життя з ОСОБА_4 не склалося із-за різниці в поглядах на життя, у зв`язку з цим між ними почали виникати сварки, а потім 22 серпня 2016 року ОСОБА_4 забрала свої речі та документи, разом зі своїми синами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переїхала проживати до своїх батьків в с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області.

Він з сином ОСОБА_10 залишилися проживати в АДРЕСА_1 , де проживають і по теперішній час. За сім з половиною років ОСОБА_4 тричі бачилася з сином, а саме: перший раз коли через декілька днів після свого переселення в с. Новосвітлівка приїхала по свої речі, які не забрала 22 серпня 2016 року, другий раз коли привезла в вересні 2016 року банківську картку, на яку перераховуються соціальна допомога по догляду за дитиною, та третій раз 15 червня 2017 року, коли приїхала по свій паспорт, який залишився в нього.

З того часу ОСОБА_4 не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як на складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не приймає участі в створенні умов для отримання нею освіти.

Просить суд позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та стягнути на його користь судові витрати.

Ухвалою від 06.02.2024 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання.

26.03.2024 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що позов підтримує, оскільки відповідачка ОСОБА_4 не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, з 2016 року виїхала за кордон. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представник третьої особи служби у справах дітей Веселинівської селищної ради Камашева Т.В. в судовому засіданні зазначила, нею як третьою особою були надані документи, які дійсно підтверджують, що відповідачка ОСОБА_4 взагалі не приймає участі у розвитку та вихованні дитини ОСОБА_5 , тому вона не заперечує щодо задоволення позовної заяви. Щодо надання до суду письмового висновку органу опіки та піклування в порядку ч. 5 ст. 19 СК України, то такий висновок надати не можуть, оскільки відповідачка ОСОБА_4 відсутня, місце її проживання наразі невідоме, а тому орган опіки та піклування не має можливості відібрати пояснення від останньої для вирішення питання про доцільність(недоцільність) позбавлення її батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена через оголошення, опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України та направлено на її адресу судову кореспонденцію, яка повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступних висновків.

В силу статті 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Батьки можуть бути позбавленні батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав").

Відповідно до ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_4 , згідно повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 10 січня 2017 року (а.с.17), є матір`ю малолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком зазначено - ОСОБА_1 .

З характеристики, наданою старостою Порічанського старостинського округу за вих. № 152 від 15.01.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а проживає по АДРЕСА_1 . Разом з ним за даною адресою проживає його малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . З 2016 року по теперішній час займається один вихованням сина. Приділяє належну увагу щодо виховання свого сина ОСОБА_10 . З односельцями та сусідами ОСОБА_1 підтримує рівні, добросусідські відносини, поважає старших за віком. За характером спокійний врівноважений. Займається особистим селянським господарством. Тримає підсобне господарство для своїх потреб. Скарг до Веселинівської селищної ради на громадянина ОСОБА_1 не надходило. На виконкомі Веселинівської селищної ради не розглядався (а.с. 14).

Відповідно до характеристики класного керівника Градівської філії Веселинівського ліцею на учня 3 класу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначено, що він навчається в Градівській філії з першого класу. За період навчання зарекомендував себе, як дисциплінований учень. Має навчальні досягнення високого і достатнього рівня. Учень має здатність швидко засвоювати навчальний матеріал. В навчальній діяльності проявляє активну участь. Домашні завдання виконує систематично. Здатен аналізувати, порівнювати, узагальнювати та робити висновки. Розвинена пам`ять. Зауваження учителя вислуховує, намагається діяти відповідно до них. Всі доручення виконує сумлінно і старанно. Має дружні відносини з однолітками. Зовнішній вигляд завжди охайний. Батько приділяє велику увагу навчанню та вихованню сина. Батьківські збори відвідує систематично, з розумінням ставиться до рекомендацій вчителя. (а.с. 18)

Згідно з довідкою-характеристикою № 177 від 16.01.2024 року, виданої старостою Порічанського старостинського округу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала в АДРЕСА_1 , проживала із співмешканцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 2014 року по 2016 рік. З 2016 року по теперішній час місце проживання не відомо. З 22 серпня 2016 року по теперішній час участі у вихованні своєї дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не приймала (а.с. 22).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за вих. № від 05.01.2024 року, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . Займається особистим селянським господарством. Разом з ним проживає його син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає з 2015 року по теперішній час. А з 2016 року ОСОБА_11 виховує сина ОСОБА_10 сам. Господарство тримає для своїх потреб (а.с. 31).

З інформації Веселинівського ліцею Веселинівської селищної ради Миколаївської області на запит служби у справах дітей Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області від 12.03.2024 року № 38/01-10, за вих № 61 від 18.03.2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчається у Градівській філії Веселинівського ліцею з вересня 2021 року. Мати ОСОБА_4 , жодного разу не цікавилась навчанням та успіхами сина ОСОБА_5 . Навчальний заклад не відвідувала, з класоводом не спілкувалася.

Згідно довідки за вих № 41/01-10 від 13.03.2024 року, виданої Адміністрацією КНП «Веселинівський центр первинної медико-санітарної допомоги, декларацію з лікарем-педіатром щодо медичного обслуговування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладено 24.11.2023 року довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом ОСОБА_1 . Дитина зверталася на прийом у супроводі з бабусею 01.05.2023 року. 28.08.2023 року - медичний огляд до школи; 01.03.2024 року - видана довідка про стан здоров`я. Мати жодного разу не цікавилась здоров`ям дитини у лікаря і не була присутня на прийомі.

Відповідно до довідки, виданої Порічанським закладом дошкільної освіти (Ясла - садок) «Ромашка» Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області за вих № 332 від 13.03.2024 року, за період перебування з 2 до 6 років ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в закладі дошкільної освіти (ясла - садок) « ОСОБА_12 », мати дитини ОСОБА_4 не цікавилася успіхами сина, не приводила і не забирала сина з дитячого садочка.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов життя дітей в сім`ї громадянина ОСОБА_1 від 06 березня 2024 року, за вих № 27 від 07.03.2024 року вбачається, що старостою Порічанського старостинського округу Л. Харламовою разом з фахівцем із соціальної роботи ОСОБА_13 проведено обстеження умов життя в сім`ї ОСОБА_14 , яка складається з двох осіб, ОСОБА_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Висновок комісії: батько ОСОБА_15 створив належні умови для проживання та виховання сина ОСОБА_10 . Мати ОСОБА_16 з 2016 року в сім`ї не проживає та не бере участі в його вихованні.

Відповідно до довідки характеристики на ОСОБА_4 , виданої старостою Порічанського старостинського округу за вих. № 186 від 05.03.2024 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2014 року по 2016 рік проживала разом із співмешканцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою АДРЕСА_1 . З 22 серпня 2016 року по теперішній час не навідувала свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із дитиною не спілкується, участі у вихованні своєї дитини не приймала і не приймає. Місце проживання громадянки ОСОБА_4 невідомо.

З довідки, виданої старостою Новосвітлівського старостинського округу за № 9-15 від 24.01.2024 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в селі Новосвітлівка Вознесенського району не проживає з 2008 року. Зі слів матері ОСОБА_17 дочка по теперішній час проживає за кордоном (в Польші).

Згідно довідки, виданої Головним центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України за вих № 19-14043/18/24 від 28.02.2024 року, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнула кордон в пункті пропуску Мостиська, дата перетину 22.05.2023 року, виїзд, характеристика ТЗ - 35 Одеса - Перемишль.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3, 5 ст. 150, ч. 3 ст. 155, ст. 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (аналогічно положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року) передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції).

В рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року та у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: «Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним».

Також, суд зазначає, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у певних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. Неможливість надати органом опіки та піклування висновку в таких справах, зокрема, у зв`язку з перебуванням матері дитини за межами країни, не означає неможливості розгляду та вирішення спору судом. Протилежний підхід є рівнозначним відмові в доступі до правосуддя, що суперечить положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому, ретельно зваживши доводи, надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає доцільним позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти для утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 01 лютого 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_3 ), батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти для утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 01 лютого 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_3 , судовий збір на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2024 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області А.О. Тустановський