СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8571/22

пр. № 2/759/251/24

09 квітня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судових засідань Вінцковської О.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Волошиної Жанни Дмитрівни про скасування запису про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Волошиної Ж.Д., у якому просила визнати дії державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Водопійної Ж.Д. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію (з відкриттям розділу), індексний номер: 53251912 від 22.07.2020 року 16:52:13 права власності за ОСОБА_4 на нежитлове приміщення (літера А), загальною площею 311,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , протиправними; скасувати та виключити запис з Державного реєстру про проведену державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на нежитлове приміщення (літера А), загальною площею 311,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13.10.2009 року у справі №2-3490/2009, ухвали Апеляційного суду міста Києва у справі №2-3490/09 (провадження 22-ц/796/5955/2018) від 22.06.2018 року, ухвали Верховного Суду у справі №2-3490/09 (провадження №61-41579ск18) від 15.08.2018 року, (з відкриттям розділу), індексний номер: 53251912 від 22.07.2020 року 16:52:13.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що 12.04.2018 року вона уклала договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.А. та зареєстровані в реєстрі за №№ 303, 305 та придбала окремий інвентарний об`єкт-павільйон ПП АДРЕСА_2 . Право власності на 1/2 частку окремого інвентарного об`єкта-павільйону ПП АДРЕСА_2 , що виникло на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2018 року № 305 та право власності на 1/2 частку окремого інвентарного об`єкту-павільйону ПП АДРЕСА_2 , що виникло на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2018 року № 303 зареєстровано 12.04.2018 року за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номери запису про право власності: 25686693, 25687279). 15.10.2020 року вона дізналася, що ОСОБА_4 , у цивільній справі № 759/11007/20, яка розглядалася Святошинським районним судом міста Києва, за його позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Петренко О.А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування записів про реєстрацію прав власності, долучив документи про реєстрацію права власності на неіснуюче нежитлове приміщення (літера А), загальною площею 311, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на його ім`я, та почав видавати вказаний павільйон за свій об`єкт нерухомості. Проте, за адресою: АДРЕСА_1 приблизно з 1970 року знаходиться окремий інвентарний об`єкт-павільйон ПП-1-74, який на теперішній час з 12.04.2018 року належить їй. 18.07.2020 року незаконно зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на неіснуюче нежитлове приміщення (літера А), загальною площею 311,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності реєстраційні номери вказаних об`єктів різні, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нежитлове приміщення (літера А), загальною площею 311, 5 кв.м відбулося з відкриттям розділу, індексний номер: 53251912 від 22.07.2020, що свідчить про те, що окремий інвентарний об`єкт-павільйон ПП-1-74 загальною площею 299,4 кв.м та нежитлове приміщення (літера А), загальною площею 311, 5 кв.м зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності як різні об`єкти, що мають різні розділи та різні реєстраційні номери об`єкта нерухомого майна, а саме реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення (літера А), загальною площею 311, 5 кв.м - 000, а реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - Окремого інвентарного об`єкта-павільйону ПП-1-74 загальною площею 299,4 кв.м - 00.

Однак, за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться лише один об`єкт - павільйон (споруда, нежитлове приміщення, будівля (як би цей об`єкт не називали), який не належить відповідачу 1, оскільки павільйон ніколи не був в його законному користуванні та ніколи не належав йому на праві власності, натомість належить їй з 12.04.2018 року. На сьогоднішній день відповідач 1 стверджує, що павільйон розібрав колишній власник павільйону - директор ТОВ «Віском ЛТД» ОСОБА_6 і від павільйону залишився лише фундамент нібито біля його нежитлового приміщення. Саме ОСОБА_4 в 2010 році, біля павільйону, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та з 12.04.2018 року належить їй, щоб створити видимість того, що за однією адресою знаходиться два об`єкта, самочинно побудував тимчасову споруду приблизно такого ж метражу, як і павільйон, і з метою визнання права власності на нежитлове приміщення та на павільйон, тобто на два об`єкти, подав у цивільній справі №2-213/11, що розглядалася Святошинським районним судом міста Києва, копії технічних паспортів на два об`єкти під літерами «А» і «Б», один з яких взагалі ніким не підписаний, без дати і номеру інвентаризаційної справи, при цьому, другий аркуш цього технічного паспорту ідентичний змісту поверхового плану від 02.02.2000 р. на павільйон за адресою: АДРЕСА_3 , і є додатком до розпорядження Святошинської районної ради у місті Києві № 1400 від 12.08.2002 року «Про надання в орендне користування павільйону, розташованого біля будинку по АДРЕСА_3 , ТОВ «Віском ЛТД, що свідчить про те, що ОСОБА_4 використав поверховий план павільйону, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 02.02.2000 року для підроблення іншого документу з метою заволодіння чужим майном.

В позовній заяві ОСОБА_7 про поділ майна подружжя від 25.09.2009 року у справі №2-3490/2009, що знаходилася у провадженні Святошинського районного суду міста Києва, зазначається, що "у зв`язку з тим, що у спірному приміщенні - нежитлове приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 , загальною площею 311,5 кв.м були проведені оздоблювальні та ремонтні роботи, його площа змінилася (зменшилася) і на даний час становить - 307, 9 кв. м. В позові про поділ майна подружжя у справі № 2-3490/2009 йшла мова про ремонт тільки-но набутого нежитлового приміщення (між набуттям ОСОБА_4 права власності та подачею позову ОСОБА_7 про поділ майна подружжя пройшло приблизно три місяці) і зменшення його площі з 311, 5 кв.м. до 307, 9 кв.м., проте жодних доказів цих обставин сторонами не надано, натомість до матеріалів справи в судовому засіданні було долучено технічний паспорт з датою виготовлення від 31.08.1999 року і датою реєстрації від 02.02.2000 року, тобто технічний паспорт, який не міг вважатися належним доказом та був виготовлений не після ремонту та зміни площі приміщення, а значно раніше (додаток). Натомість, саме павільйон, який було приватизовано шляхом викупу, мав загальну площу 307,9 кв.м, про що зазначено в поверховому плані павільйон від 02.02.2000 р., Договорі оренди павільйону від 10.09.2002 року, Договорі купівлі-продажу павільйону від 11.12.2003 р.

Крім того, вказаний технічний паспорт є підробленим, оскільки аркуш 1 вказаного технічного паспорту не має дати, підпису, керівника БТІ, а аркуш 2 ідентичний змісту поверхового плану від 02.02.2000 р. павільйону за адресою: АДРЕСА_3 , тобто є копією цього поверхового плану.

Після початку ОСОБА_4 самочинного будівництва споруди біля павільйону за адресою: АДРЕСА_1 , Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в місті Києві здійснила перевірку дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності громадянином ОСОБА_4 . Так, протягом 2011-2012 років інспекція державного архітектурно- будівельного контролю у місті Києві на підставі листа Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації провела перевірку дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності громадянином ОСОБА_4 та території парку "Інтернаціональний" у Святошинеькому район м. Києва. Після перевірки та на вимогу прибрати самочинну споруду, ОСОБА_4 її розібрав, і без відома та дозволу директора товариства ОСОБА_6 - власника павільйону на той час, листи профнастилу розмістив на даху павільйону ТОВ «Віском ЛТД». Той факт, що ОСОБА_4 незаконно здійснював самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 , також встановлено рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2012 року (справа № 22- 9172/12) за апеляційною скаргою прокурора Святошинського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 липня 2011 р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , ТОВ "Віском ЛТД", КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" про визнання права власності та зобов`язання вчинити дії. В рішенні Апеляційного суду міста Києва від 28.11.2012 р. (справа №22-9172/12) зазначено, що та обставина, що ОСОБА_4 були виконані роботи по виготовленню нових та заміні існуючих металоконструкцій, по ремонту та заміні фундаменту, колон, даху будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 , не свідчить про створення ним нового майна, а також самочинного будівництва нежитлового приміщення, та не дає підстави для визнання за ОСОБА_4 права власності на спірне майно як самочинне будівництво.

Крім того, у вказаній справі ОСОБА_4 , на підтвердження своїх позовних вимог щодо визнання попереднього договору про зобов`язання та вчинення дії від 10.03.2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та "ТОВ "Віском ЛТД" на нерухоме майно під літерою "Б", загальною площею 306, 5 кв.м, що розташоване по АДРЕСА_1 основним договором купівлі-продажу нерухомого майна загальною площею 306, 5 кв.м, що розташоване по АДРЕСА_1 дійсним з моменту його підписання, надав копію попереднього договору про зобов`язання та вчинення дії від 10.03.2008 року, укладеного нібито між ОСОБА_4 та ТОВ "Віском ЛТД" та акт приймання-передачі нежитлового приміщення за Попереднім договором від 10.03.2008 р. Проте, директор ТОВ "Віском ЛТД" ОСОБА_6 не підписував ані вказаний договір, ані акт прийому-передачі майна та будь-які інші договори з ОСОБА_4 , тобто ОСОБА_4 надав суду підроблені попередній договір від 10.03.2008 року та акт приймання-передачі нежитлового приміщення за попереднім договором від 10.03.2008 року.

18.05.2009 року відповідач 1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності до ОСОБА_8 щодо нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (у справі № 2-2132/2009) (насправді фізичної особи ОСОБА_8 , який нібито 05.12.2008 р. уклав попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, що нібито знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 , не існує. Ідентифікаційний номер ОСОБА_8 , зазначений ОСОБА_4 в позовній заяві та інших документах, що подавав ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , не належить останньому. За адресою, вказаною в Попередньому договорі купівлі-продажу від 05.12.2008 року, а також адресою, вказаною ОСОБА_4 в позовних заявах до ОСОБА_8 , останній ніколи не проживав і не була зареєстрований). В свою чергу, не існує і фізичної особи ОСОБА_9 , який нібито продав нежитлове приміщення загальною площею 311,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 Ідентифікаційний код, вказаний в договорі купівлі- продажу від 15.04.2006 року, який був долучений до матеріалів цивільної справи № 2-213/11 ОСОБА_4 також не належить ОСОБА_9 .

При цьому, жодний із вказаних договорів, ані договір купівлі-продажу від 15.04.2006 року, нібито укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , ані попередній договір купівлі-продажу від 05.12.2008 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , не були нотаріально посвідчені та відсутні будь-які попередні правовстановлювальні документи на вказане нежитлове приміщення.

Відповідно до листа Київського міського БТІ від 03.10.2016 року № 12743 (И-2016), згідно даних реєстрових книг Київського міського БТІ, станом на 31.12.12 реєстрація права власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відсутня. Таким чином, фізичних осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які укладали договори купівлі-продажу нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , взагалі не існує, як не існує і нежитлового приміщення, що було предметом договорів, долучених ОСОБА_4 до цивільної справи № 2-213/11, що знаходилася у провадженні Святошинського районного суду міста Києва. 18.06.2009 року Святошинським районним судом міста Києва у справі №2-2132/2009 було прийняте рішення про задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_8 та до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», яким визнало Договір від 05.12.2008 року купівлі-продажу нежитлового приміщення (літ. А) загальною площею 311, 5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 - дійсним з моменту його підписання. Було визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлове приміщення (літ. А) загальною площею 311,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на нежитлове приміщення (літ. А), загальною площею 311,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18.06.2009 року у справі № 2-2132/ 2009 набрало законної сили 29.06.2009 року. Про існування такого рішення КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», будучи відповідачем в даній справі, дізналося лише 23.07.2009 року і звернулося із клопотанням про поновлення строків для подачі апеляційної скарги. Строки було поновлено, а апеляційна скарга задоволена, і 10.02.2010 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18.06.2009 року у справі № 2-2132/2009 скасоване та справу направлено на новий розгляд. ОСОБА_4 в період, коли рішення вже набрало законної сили і поки ще не оскаржене в суді апеляційної інстанції, 10.07.2009 року отримує рішення з відміткою про набрання законної сили і 25.09.2009 року, ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_4 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності, в якому посилалась на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18.06.2009 року у справі № 2-2132/2009 як на правовстановлювальний документ на нібито спільне майно - нежитлове приміщення (літ. А), загальною площею 311, 5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18.06.2009 було скасоване, на підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 10.02.2010 року та направлено в суд першої інстанції на новий розгляд, і не могло бути зареєстроване як правовстановлювальний документ на нерухоме майно. Незважаючи на це, ОСОБА_4 продовжив і після дати скасування даного рішення, посилаючись на рішення, які були скасовані або були прийняті на основі вказаного скасованого рішення, подавати в різні інстанції заяви про зміну землекористувача, з метою реконструкції нежитлової будівлі, передачі в оренду земельної ділянки тощо, в тому числі здійснив державну реєстраиію права власності на неіснуючий об`єкт з метою заволодіння чужим майном.

На підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13.10.2009 року у справі № 2-3490/2009, яким визнане право власності за ОСОБА_4 на неіснуючий об`єкт, останній звернувся із заявою до Київської міської ради про передачу йому земельної ділянки для реконструкції нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Київська міська рада, керуючись рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13.10.2009 року про поділ майна подружжя (справа № 2-3490/09), що прийняте на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18.06.2009 року справі № 2-2132/2009, яке скасоване 10.02.2010 року, прийняла рішення за № 1146/4584 від 08.07.2010 року про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки для реконструкції нежитлової будівлі під торговельно-розважальний комплекс із закладами громадського харчування та подальших його експлуатації та обслуговування на АДРЕСА_4 у зв`язку із переходом права власності на майно.

18.07.2020року на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13.10.2009 року про поділ майна подружжя у справі № 2- 3490/2009, яким визнане право власності за ОСОБА_4 без правовстановлювальних документів, тим більш на неіснуючий об`єкт, керуючись рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18.06.2009 року у справі № 2-2132/2009 рік про визнання права власності за ОСОБА_4 на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , яке скасоване, здійснив державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 , загальною площею 311,5 кв.м (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 53251912 від 22.07.2020 16:52:13.

03.08.2020 уклав Договір іпотеки (серія та номер: 1202) та передав у іпотеку фізичній особі ОСОБА_10 неіснуюче нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 (а по суті окремий інвентарний об`єкт-павільйон ПП-1-74, який належить їй, оскільки за даною адресою розташований лише він). При цьому, строк виконання основного зобов`язання ОСОБА_4 у розмірі 1810575,00 гривень, що є еквівалентом 65000 доларів США, перед ОСОБА_10 наступив 15.10.2020 року на підставі договору позики від 03.08.2020 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 (серія та номер: 1201), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Однак вказаний договір оренди земельної ділянки від 04.07.2011 року між Київською міською радою та ОСОБА_4 не укладався.

Вважає, що ОСОБА_4 надав до суду дублікат договору оренди земельної ділянки від 04.07.2011 року, який виготовлено та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. 23.09.2020 р. (зареєстровано в реєстрі № 1085) з договору оренди від 04.07.2011 року (зареєстровано в реєстрі за № 334), який не укладався між Київською міською радою та ОСОБА_4 . Існування вказаного договору викликає сумніви і тому, що відповідно до п. 6.1 передача земельної ділянки здійснюється за Актом приймання- передачі об`єкта оренди в день державної реєстрації цього Договору. Право на оренду Земельної ділянки виникає після державної реєстрації цього Договору. Тобто, Відповідач 1 протягом 10 років не ініціював передачу йому земельної ділянки та не здійснював орендну плату за неї.

Зазначає, що державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, без перевірки та оцінки правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.10.2009 року у справі 2-3490/2009 на підставі якого було здійснено державну реєстрацію не може вважатися законною підставою набуття права власності, оскільки вказане рішення ухвалене на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2009, яке скасоване узвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.02.2010 року у сраві № 22-7494/09.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2022 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с.185-186 т.1).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.07.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 187-188 т.1).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 199-200 т.1).

30.09.2022 року від відповідача представника департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 53251912 від 22.07.2020 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Волошиною Ж.Д. проведено державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 . Відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації заявником було подано рішення Святошинського районного суду від 13.10.2009 року у справі № 2-3490/2009, ухвала Апеляційного суду міста Києва від 22.06.2018року у справі № 2-3490/09, ухвала Верховного Суду від 15.08.2018 року у справі № 2-3490/09, розпорядження Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 22.06.2010 року №638 про присвоєння поштової адреси нежилій будівлі по АДРЕСА_1 за зверненням ОСОБА_4 , рішення Київської міської ради від 08.07.2010 № 1146/4584, технічний паспорт від 16.07.2020 року № б/н на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, АДРЕСА_1 . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.10.2009 року, у справі № 2-3490/2009 задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності. Зокрема, визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22.06.2018 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_3 на зазначене вище рішення суду від 13.10.2009 року та повернуто апелянту. Ухвалою Верховного Суду від 15.08.2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційного скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22.06.2018 у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності. Таким чином, вважають що немає підстав для визнання дій державного реєстратора протиправними, оскільки рішення прийнято відповідно до вимог чинного законодавства.

Також, з 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, відомості щодо скасування та виключення запису з державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 вважає, що не підлягає задоволенню (а.с. 222-227 т.1).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2023 року витребувано з департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР докази у справі (а.с. 232-233 т. 1).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті (а.с. 68 т. 2).

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити, вказує, що ними доведено право власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_4 незаконно спотворив обставини справи, дії відповідачів є незаконними та протиправними.

Представник відповідача державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Чіпко В.В. проти позову заперечувала, вказала, що вимоги про визнання дій реєстратора протиправними не підлягають задоволенню, з підстав, виклдаених у відзиві, оскільки реєстраційні дії були вчинені згідно наданих документів.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.04.2018 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 1/2 частки в праві приватної власності на окремий інвентарний об`єкт-павільйон ПП АДРЕСА_2 ) , який посвідчений ОСОБА_12 . приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрована в реєстрі за № 303 (а.с. 37-40 т. 1).

Згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності № 120405974 від 12.04.2018 року окремий інвентарний об`єкт-павільйон ПП-1-74, загальна площа 299.4 кв.м., адреса: АДРЕСА_3 , розмір частки 1/2 належить ОСОБА_3 (а.с. 41 т.1).

20.04.2018 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 1/2 частки в праві приватної власності на окремий інвентарний об`єкт-павільйон ПП АДРЕСА_2 ) , який посвідчений ОСОБА_12 . приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрована в реєстрі за № 305 (а.с. 42-45 т. 1).

Згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності № 120410611 від 12.04.2018 року окремий інвентарний об`єкт-павільйон ПП-1-74, загальна площа 299.4 кв.м., адреса: АДРЕСА_3 , розмір частки 1/2 належить ОСОБА_3 (а.с. 46 т.1).

26.09.2018 року на замовлення ОСОБА_3 виготовлено технічний паспорт на громадянській (виробничий) будинок нежитловий АДРЕСА_1 (а.с. 47-52 т. 1).

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухомей майно № 298332923 від 08.02.2022 року нежитлове приміщення (літера А), загальна площа 311,5 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 18.07.2020 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР Волошиною Ж.Д. на підставі рішення суду, рішення суду, серія та номер: справа №2-3490/2009, виданий 13.10.2009, видавник: Святошинський районний суд м.Києва; ухвала суду, серія та номер: справа №2-3490/09 (провадження 22-ц/796/5955/2018), виданий 22.06.2018, видавник: Апеляційний суд міста Києва; ухвала суду, серія та номер: справа №2-3490/09 (провадження №61-41579ск18), виданий 15.08.2018, видавник: Верховний Суд, підстави внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 53251912 від 22.07.2020 16:52:13, Волошина Жанна Дмитрівна , Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (а.с. 54- 56 т. 1).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18.06.2009 року визнано договір від 05.12.2008 року купівлі-продажу нежитлового приміщення (літ.А), загальною площею 311,5 кв.м. , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 уклаений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 - дійсним з моменту його підписання, визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлове приміщення (літ. А), загальною площею 311,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язано КП «КМБТІ» зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на вказане нежитлове приміщення (а.с. 69-71, т.1). Вказане рішення скасоване ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 10.02.2010 року , справу передано на новий розгляд (а.с. 72-73 т. 1).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 11.07.2011 року визнано за ОСОБА_4 право власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення) під літерою «А», загальною площею 311,5 кв.м. , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язано КП «КМБТІ» зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на вищевказане нежитлове приміщення та видати технічний паспорт та витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно на вказаний об`єкт. Визнано попередній договір купівлі-продажу від 10.03.2008 року, укладений між ОСОБА_4 та «Віском ЛТД» на нерухоме майно, під літерою «Б», загальною площею 306,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 основним договором купівлі-продажу нерухомого майна, загальною площею 306,5 кв.м., під літерою «Б», що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 дійсним на момент його підписання. Визнано за ОСОБА_4 право власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення) під літерою «Б», загальною площею 306,9 кв.м. , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язано КП «КМБТІ» та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна зареєструвати право власності за ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення) під літерою «Б», загальною площею 306,9 кв.м. , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано КП «КМБТІ» зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на вищевказане нежитлове приміщення та видати технічний паспорт та витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно на вказаний об`єкт. У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Віском ЛТД» до ОСОБА_4 , КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності та об`єкти нерухомого майна», ОСОБА_8 , третя особа: ОСОБА_13 про визнання права власності відмовлено (а.с. 74-79 т.1).

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 28.11.2012 року рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11.07.2011 року в частині визнання за ОСОБА_4 права власності скасовано та ухвалене нове, яким в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , ТОВ «Віском ЛТД», КП «КМБТІ» третя особа: ОСОБА_13 та Святошинська района у м.Києві рада про визнання права власності та зобов`язання вчинити дії відмовлено, в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 83-87 т. 1).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 13.10.2009 року, здійснено поділ майна подружжя, крім іншого «Визначено за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , м.Донецьк, який проживає в АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на житлове приміщення під літ. А, загальною площею 307,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 57-58 т. 1).

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 22.06.20218 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 13.10.2009 року в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності (а.с. 26-27 т. 2).

Ухвалою Верховного суду від 15.08.2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 22.06.2018 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності (а.с. 14-18 т. 2).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у редакції, яка була чинною на час подання позову, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, правомірними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такий запис вноситься тільки у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом 25.07.2022 року, а з 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, закон не передбачав.

Близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, у справі № 183/1617/16, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19.

Вимога про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності та державної реєстрації права з припиненням відповідного речового права не є ефективним способом захисту, оскільки задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідним нерухомим майном, а тому така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування майна із чужого незаконного володіння. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність відповідного рішення без заявлення вимоги про визнання його незаконним та скасування, оскільки таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване.

Позивач просить скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення з одночасним виключенням запису з Державного реєстру про проведену державну реєстрацію права власності.

Належним способом захисту є вимоги про витребування спірного майна (віндикаційний позов).

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 707/252/22, від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18, від 24 листопада 2021 року у справі № 761/11593/13-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_3 неправильно обрано спосіб захисту прав, які вона вважає порушеними.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Волошиної Жанни Дмитрівни про скасування запису про державну реєстрацію права власності залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення виготовлено 19.04.2024 року.

Суддя Ю.О. Твердохліб