Дата документу 22.04.2024
Справа № 334/2086/24
Провадження № 2/334/1461/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за участю: представника позивачки адвоката Кари Р.Т., представника відповідача адвоката Логінової В.В.,

встановив:

представник позивачки адвокат Кара Р.Т. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з дати звернення з позовом до суду на період навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23-х років.

Позов обґрунтовує тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 08.06.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено позов в частині стягнення додаткових витрат на оздоровлення ОСОБА_3 у санаторії у розмірі 1 751,70 гривня. Постановою Апеляційного суду Запорізької області № 22-ц/778/1814/18 від 26.04.2018 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , а рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 08.06.2017 у справі № 334/1080/17 змінено в частині розміру аліментів, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 900 гривень щомісячно до досягнення повноліття, а також додаткові витрати на розвиток здібностей у розмірі 150 гривень на місяць. В іншій частині рішення залишено без змін. Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 08.11.2019 змінено розмір аліментів, встановлений постановою Апеляційного суду Запорізької області від 26.04.2018 у справі № 334/1080/17, провадження № 22-ц/778/1814/18, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 з твердої грошової суми у розмірі 900 гривень щомісяця на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання чинності цим рішенням суду до повноліття дитини. Відповідно до договору № 2175 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців та довідки від 15.01.2024 року № 14 донька сторін є студенткою 1 курсу Полтавського державного аграрного університету денної форми навчання за ступенем вищої освіти бакалавр, за освітньою програмою економіка підприємства, термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027. У зв`язку з навчанням доньці необхідні кошти не тільки на оплату навчання, але і на літературу, зошити, послуги інтернету, проїзд та інше, що потребує значних коштів. Частково допомагає дідусь дитини, але і його матеріальної допомоги не вистачає на покриття всіх місячних витрат. Позивачка добровільно утримує доньку та надає матеріальну допомогу на навчання, лікування та інші потреби. Оскільки відповідач добровільно допомоги не надає, позивачка вимушена звернутися до суду із цим позовом. Відповідач є здоровою особою, знаходиться у працездатному віці, він зобов`язаний та має можливість утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання, та потребує матеріальної допомоги, працює.

Представник відповідача адвокат Логінова В.В. подала відзив на позов, в якому зазначила, що донька сторін є повнолітньою, на даний час проживає у Німеччині в районі Харбург міста Гамбурга (землі Баварії), позивачка проживає у м. Умань Черкаської області України, тобто, позивачка не проживає разом із донькою, а тому не має права звертатися до суду із цим позовом та просити на свою користь стягувати аліменти на повнолітню доньку, що продовжує навчатися. Не відповідає дійсності те, що відповідач не приймає добровільної участі у допомозі донці, оскільки відповідач приймає участь в її утриманні, сплачує аліменти та додаткові витрати, розмір яких за ініціативою позивачки визначено судовими рішеннями. Наявність інвалідності одного із батьків, якщо в довідці про стан здоров`я відсутні рекомендації щодо неможливості працювати, тобто їх не визнано непрацездатним, не є підставою для звільнення таких батьків від сплати аліментів. Довідка з Пенсійного фонду України про отримання пенсії з інвалідності сама по собі не є підтвердженням того, що у батька чи мати це єдине джерело доходів. Отже позивачці необхідно зазначити розмір свого доходу для визначення матеріального становища кожного з батьків, розмір витрат на навчання доньки та потребу у такій допомозі з боку батьків, що є важливими обставинами, які впливають на вирішення справи по суті. Свої зобов`язання за рішенням суду відповідач виконав повністю у березні 2024 року та не має заборгованості по сплаті аліментів. Відповідач щомісячно сплачує кредит в сумі 2 500 гривень на виконання умов договору про іпотечний кредит № R.514/126/59 від 30.10.2012, укладений між ним та ПАТ «ВТБ Банк» на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана у шлюбі з позивачкою та за рішенням суду визнана спільної сумісною власністю подружжя. Строк закінчення виконання зобов`язань згідно договору встановлено до 03.10.2031. Відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , яка не працює, разом виховують неповнолітню доньку останньої - ОСОБА_5 та піклуються про її батька ОСОБА_6 , який є інвалідом 3 групи. Відповідач є єдиною особою в родині, яка матеріально забезпечує окрім себе ще трьох членів сім`ї. На час війни дружина з падчеркою проживають за кордоном та відповідач щомісяця відправляє на їх утримання 2 160 гривень. На придбання ліків ОСОБА_6 щомісяця відповідач витрачає приблизно 1 000 гривень. Відповідач працює керівником ТОВ «Дизель-центр» у м. Запоріжжі, отримує мінімальну заробітну плату в сумі 7 300 гривень, іншого доходу не має.

Представник позивачки адвокат Кара Р.Т. подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що в свідоцтві про народження ОСОБА_3 в графі батько зазначений ОСОБА_2 , в графі мати є ОСОБА_1 . У дитини нинішньої дружини є батько, який зобов`язаний утримувати свою дитину. Не надані докази на підтвердження того, що батько ОСОБА_5 позбавлений батьківських прав, пропав безвісті чи помер. Надані документи по ОСОБА_6 не свідчать про відсутність у нього доходів та проживання останнього з відповідачем, перебування на його утриманні та потребує лікування. Відповідач є працездатною особою, працює, має дохід, його матеріальний стан є задовільним та стабільним. Створення сім`ї, утримання дитини дружини, батька дружини, наявність кредитних зобов`язань не звільняє відповідача від батьківського обов`язку утримувати своїх власних дітей. Посилання відповідача на те, що суд може звільнити від обов`язку батьків від сплати аліментів, якщо дохід дитини набагато перевищує кожного з них і повністю забезпечує потреби дитини та що позивач не надала суду підтвердження наявності доходу доньки не підлягає жодній критиці, оскільки відповідачу достовірно відомо, що донька навчається на денній формі навчання, ніде не працює та не має самостійних доходів. Батьки в рівних частках повинні утримувати свою дитину.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 14.03.2024 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомлення (викликом) сторін.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Повідомлялася належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомила. Заяву про розгляд справи без її участі не подала.

Представник позивачки адвокат Кара Р.Т. у судовому засіданні просила задовольнити позов за обставин, викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяву про відкладення розгляду справи не подав.

Представник відповідача адвокат Логінова В.В. у судовому засіданні позов не визнала, з урахуванням обставин, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 31.05.2012.

ОСОБА_3 є студенткою 1-го курсу Полтавського державного аграрного університету, денної форми навчання навчально-наукового інституту економіки, управління, права та інформаційних технологій спеціальності економіка. Навчання за рахунок коштів фізичної особи. Термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027. Вартість послуги навчання становить 23 250 гривень за рік. Вказані обставини підтверджуються договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 2175 від 15.08.2023, договором про навчання в Полтавському державному аграрному університеті № 765 від 10.08.2023 та довідкою Полтавського державного аграрного університету від 15.01.2024 № 13.

Відповідно до квитанції № 9315-7525-9050-7919 від 25.08.2023 ОСОБА_1 сплачено кошти за навчання доньки ОСОБА_3 в сумі 11 625 гривень.

Позивачка ОСОБА_1 та повнолітня ОСОБА_3 мають зареєстровані місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.10.2022 № 7105-, довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 09.06.2023 № 1.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 645677 від 23.12.2022 позивачка є інвалідом ІІІ групи загального захворювання.

На підставі рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 08.11.2019 у справі № 334/8818/18, яке залишене без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06.04.2020 в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 змінено розмір аліментів, встановлений постановою Апеляційного суду Запорізької області від 26.04.2018 у справі № 334/1080/17, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми у розмірі 900 гривень на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання чинності цим рішенням суду до повноліття дитини.

Згідно з розрахунком заборгованості від 04.03.2024 станом на 13.03.2024 заборгованість по аліментам у ОСОБА_2 відсутня.

Відповідно до довідки про доходи від 09.02.2024 № 2 ОСОБА_2 займає посаду керівника ТОВ «Дизель-центр» та отримує заробітну плату в сумі 7 300 гривень.

02.09.2016 між ОСОБА_2 та громадянкою ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторне) серії НОМЕР_2 від 29.02.2024.

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 04.09.2014 № 8 ОСОБА_4 має доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої записаний ОСОБА_7 .

Відповідно до платіжних інструкцій від 16.08.2023, 14.02.2023 та 13.12.2023 ОСОБА_2 були надіслані кошти ОСОБА_4 в загальній сумі 26 607,54 гривень.

03.10.2012 між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» укладено договір про іпотечний кредит № R514/126/59 на суму 154 000 гривень зі сплатою процентів у розмірі 15% строком до 03.10.2031.

Платіжними інструкціями від 01.06.2023, 01.07.2023, 02.08.2023, 01.09.2023, 01.10.2023, 02.11.2023, 04.12.2023 та 03.02.2024 підтверджується сплата коштів ОСОБА_2 на погашення боргу за вищевказаним договором.

Відповідно до частини першої статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язковою сукупністю таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виникнення даного аліментного зобов`язання є необхідна сукупність юридичних фактів, а саме: дитина досягла повноліття, але на момент звернення до суду з позовом не досягла 23-х років; продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги; відповідач має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття та на час розгляду справи не досягла двадцяти трьох років. В теперішній час вона навчається на денному відділенні за договором, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, адже вона не має можливості працевлаштуватись та отримувати дохід. Відповідач, у свою чергу, має можливість надавати донці матеріальну допомогу, оскільки працює та отримує заробітну плату.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: (1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; (2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; (3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; (3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; (3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; (4) інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач працює та отримує дохід. При цьому повнолітня донька ОСОБА_3 навчається на контрактній основі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 14 березня 2024 року до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не пізніше ніж досягнення нею двадцятитрирічного віку.

Суд відхиляє аргументи представника відповідача про те, що позивачка не проживає з донькою, а отже не має права на звернення з цим позовом. Позивачка та донька ОСОБА_3 мають зареєстровані місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.10.2022 № 7105- та довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 09.06.2023 № 1. Вказана обставина не спростована відповідачем належними та допустимими доказами.

Також відхиляються її аргументи про перебування на утриманні відповідача батька його дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , оскільки матеріали справи не містять підтвердження родинних відносин між останнім та ОСОБА_4 . Крім цього відповідно нормами СК України не передбачений обов`язок відповідача утримувати батьків дружини.

У зв`язку з чим свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 07.01.1976, довідка до акта огляду МСЕК серії АД № 090610 від 14.01.2008, пенсійне посвідчення ОСОБА_8 , медичні документи від 13.02.2024 та 01.03.2024 є неналежними доказами у справі.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи вищевказане та задоволення позову із зазначених судом підстав, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи сторін.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Щодо вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків.

Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою сьомою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Професійна правнича допомога позивачці надавалась адвокатом Карою Р.Т. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 29.01.2024. З квитанції від 13.03.2024 вбачається про сплату позивачкою ОСОБА_1 коштів в сумі 6 000 гривень.

Представником відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність складності справи не подавалось.

Оцінивши подані представником позивачки докази на підтвердження понесених останньою витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, суд дійшов висновку про відмову у відшкодуванні понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу частково в сумі 2 000 гривень та відповідно не покладання таких витрат у відповідній частині на відповідача з покладанням на останнього обов`язку по відшкодуванню 4 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, яка складається із підготовки та подачі позовної заяви та участі в одному судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи звільнення позивачки від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211,20 гривень.

Керуючись статтями 3 - 5, 10 - 13, 86 - 89, 141, 259, 263 - 265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 14 березня 2024 року до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не пізніше ніж досягнення нею двадцятитрирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Повне рішення складене 25 квітня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: зареєстроване: АДРЕСА_3 , фактичне: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ,

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: зареєстроване АДРЕСА_5 , фактичне АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя М.В. Фетісов