Провадження № 22-ц/801/540/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 рокуСправа № 127/33888/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Берегового О.Ю.,

за участю секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області про відмову у прийнятті зустрічного позову, постановлену у цій справі 19 січня 2024 року у м. Вінниці суддею цього суду Венгрин О. О.,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, а у грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

19 січня 2024 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області відмовлено у прийнятті вказаного зустрічного позову.

Не погодившись із цією ухвалою, ОСОБА_2 , посилаючись на порушенням норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема скаржник посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу, яка не передбачена нормами ЦПК України. Дії суду першої інстанції є суперечливими та взаємовиключними, оскільки суд спочатку залишив зустрічну позовну заяву без руху та надав ОСОБА_2 строк для усунення недоліків, а після усунення недоліків її повернув. Позов ОСОБА_1 направлений на те, щоб після розірвання шлюбу він витратив спільні кошти на придбання майна на праві особистої приватної власності, а тому позов про розірвання шлюбу спрямований на шкоду відповідачеві та не сприятиме вирішенню питання щодо поділу майна подружжя, досягнення примирення між сторонами.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ЦПК України передбачено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити дійсні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу (ухвали Верховного Суду від 18 жовтня 2022 року у справі № 711/263/21, від 30 серпня 2023 року у справі № 757/26077/22-ц).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам ст. 175 і 177 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог ч. 1 та 2 ст. 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 908/1688/20 вказано, що зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін.

Суд першої інстанції, встановивши, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду із первісним позовом може призвести до несвоєчасності вирішення спору про розірвання шлюбу, спільний їх розгляд не є доцільним, адже сприятиме розширенню кола учасників процесу, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для прийняття зустрічного позову ОСОБА_2 .

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу, яка не передбачена нормами ЦПК України, не можна визнати обґрунтованим з огляду на таке.

Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, міститься у ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України в апеляційному порядку окремо від рішення суду може бути оскаржена ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Частиною 6 ст. 185 ЦПК України, до якої відсилає ч. 2 ст. 194 ЦПК України, передбачено, що про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Про залишення зустрічної позовної заяви в суді у випадку її повернення заявнику зазначено у ч. 3 ст. 194 ЦПК України.

Вищенаведене свідчить про те, що процесуальним законом визначено уніфікований, єдиний підхід при застосуванні наслідків подання позовної заяви (як первісної, так і зустрічної), яка подана без додержання вимог, що визначені ЦПК України. Таким чином існує необхідність і у застосуванні єдиного підходу при реалізації учасниками справи права на апеляційне оскарження ухвали суду про повернення позовної заяви (як первісної, так і зустрічної).

У п. 15.10 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України зазначено, що разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені п. п. 1, 6-9, 11, 14-16, 20, 22, 23, 37-39 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу (крім ухвал про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову, про відмову у прийнятті або повернення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження), чи подання касаційної скарги на ухвали суду апеляційної інстанції (крім ухвал щодо забезпечення позову, зміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал) - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали.

Зі змісту вказаної норми слідує, що ухвала про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову підлягає апеляційному оскарженню.

Оскаржуваною ухвалою було вирішено питання про повернення заявнику зустрічної позовної заяви. Така ухвала суду охоплюється поняттям «заява позивача (заявника)», яке міститься у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, тому ця ухвала підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

Отже, виходячи зі змісту положень ч. 6 ст. 185, ч. ч. 2-3 ст. 194, п. 15.10 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ухвала суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви підлягає апеляційному оскарженню у відповідності до п. 6 ч.1 ст. 353 ЦПК України.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 333/6667/20.

Твердження скаржника про те, що дії суду першої інстанції є суперечливими та взаємовиключними, оскільки суд спочатку залишив зустрічну позовну заяву без руху та надав ОСОБА_2 строк для усунення недоліків, а після усунення недоліків її повернув, не беруться апеляційним судом до уваги, адже, зазначаючи такі обставини, скаржник не посилається на правову норму, якою встановлено заборону на вчинення судом таких процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов ОСОБА_1 направлений на те, щоб після розірвання шлюбу він витратив спільні кошти на придбання майна на праві особистої приватної власності, а тому позов про розірвання шлюбу спрямований на шкоду відповідачеві та не сприятиме вирішенню питання щодо поділу майна подружжя, досягнення примирення між сторонами, відхиляються апеляційним судом, зважаючи на наступне.

Посилання скаржника на те, що позов ОСОБА_1 направлений на те, щоб після розірвання шлюбу він витратив спільні кошти на придбання майна на праві особистої приватної власності, а тому позов про розірвання шлюбу спрямований на шкоду відповідачеві носить характер припущення, оскільки не підтверджене належними, допустимим та достатніми доказами.

Звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про розірвання шлюбу жодним чином не може бути спрямоване на шкоду відповідачеві, адже правова природу позову свідчить про те, що позов це матеріально-правова вимога позивача про захист свого права або інтересу у передбачений законом чи договором спосіб, або інший спосіб, який не суперечить закону. Разом з тим, такий позов і не сприятиме вирішенню питання щодо поділу майна подружжя, що констатує вище ОСОБА_2 , оскільки у ньому ОСОБА_1 не заявив такої вимоги.

Окрім того, за приписами ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Апеляційний суд також звертає увагу, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом не є взаємовиключними, такі позови можуть бути розглянуті в межах різних судових проваджень. При цьому, ОСОБА_2 не позбавлена можливості реалізувати своє право на судовий захист шляхом звернення до суду із окремою позовною заявою.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання щодо відкриття провадження за зустрічним позовом, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2024 року без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

О. Ю. Береговий