Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 квітня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Бенца К.К.,

при секретарі Майор Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Ужгородської міської ради про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Мотивуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_2 , на що вказує запис в формі «Б» поквартирного обліку, а його дочка ОСОБА_3 після досягнення повноліття виїхала від них, відносин не підтримувала і подальше місце її проживання для нього не було відоме. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його вітчим, ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 17.10.2020 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати - ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 23.09.2022 року. Після їх смерті відкрилась спадщина, яка складається з часток квартири АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 було оформлене на його мати ОСОБА_5 , вітчима ОСОБА_4 , на нього, ОСОБА_1 , та племінницю ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 28.11.2001 року.

Позивач зазначає, що в червні 2023 року його колишня дружина ОСОБА_7 , з якою шлюб було розірвано ще 12 квітня 1996 року, повідомила йому про смерть його племінниці ОСОБА_6 , яка померла внаслідок онкологічного захворювання в Угорщині в місті Будапешт ще ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач зазначає, що оскільки племінниця померла в Угорщині і на день смерті в Україні зареєстрована не була, про що свідчить також Лист Приватного нотаріуса Новицької О.В. від 21.08.2023 року №69/01-16, в якої заведено спадкову справу за померлою ОСОБА_5 , місцем відкриття спадщини є саме місто Ужгород, де в останньої знаходиться належне їй на праві спільної сумісної власності майно, а саме частка в картирі № НОМЕР_3 будинку АДРЕСА_2 .

Дізнавшись про смерть племінниці ОСОБА_6 , він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, за померлою племінницею ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак нотаріусом О. Новицька йому у цьому відмовлено з тих підстав, що ним пропущено шестимісячний строк подачі заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску ним строку для прийняття спадщини вважає те, що він не знав і не міг знати про смерть племінниці ОСОБА_6 .

Зазначає , що не подання ним заяви про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк, було пов`язане з тим, що про місце проживання племінниці ОСОБА_6 після досягнення повноліття, а також про подальшу її смерть йому не було відомо взагалі.

Позивач зазначає, що на підставі його письмового звернення приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Новицькою О.В. видано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, якою підтверджено, що за померлою ОСОБА_6 спадкова справа не відкривалась. При цьому було роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено виключно судом і законодавство альтернативного варіанту поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини не встановлює (лист від 21.08.2023 року №69/01-16).

Оскільки з поважних причин не звернувся у визначений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, просить cуд визначити йому додатковий строк тривалістю два календарних місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті племінниці ОСОБА_6 .

Виклад позицій сторін по справі:

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник відповідача Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Окрім того слід зазначити, що інформація про дату і час розгляду справи наявна на сайті Судова влада.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Заяви, клопотання.

27.11.2023 року представник позивача подав до суду клопотання про проведення підготовчого засідання за відсутності позивача та його представника;

16.04.2024 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

29.08.2023 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

27.11.2023 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовували-ся.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Дослідивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета споруз власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи:

Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві приватної, спільної, сумісної власності ОСОБА_5 та членам її сім`ї: чоловіку ОСОБА_4 ; сину ОСОБА_1 ; онучці ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про право власності на житло Виконавчого комітету Ужгородської міської ради виданого згідно з рішенням від 28.11.2001 р. №200 .

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 01.09.1966 року.

Судом встановлено, що 19.09.1971 року Вільшинківеською сільською радою Перечинського району Закарпатської області, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , про що зроблено актовий запис №6. Прізвище після одруження чоловіка та дружини ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 від 19.09.1971 р.

Як встановлено судом , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Ужгород, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 17.10.2020 року, виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), копія якого долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 прийняла спадщину за законом за ОСОБА_4 у вигляді 1/4 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , про що було видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_9 в м. Ужгород, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 23.09.2022 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), копія якого долучена до матеріалів справи.

Як встановлено судом, за життя ОСОБА_5 залишила на ім`я сина ОСОБА_1 заповіт посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Апшай С.В. 13.06.2016 року та зареєстровано у реєстрі за №1725. Спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_5 , 1948 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , є її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Як встановлено судом, 02.08.2023 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Новицька О.В., було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадщина складається з частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02.08.2023 р. №765.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Будапешт, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 14.08.2014 року, виданим Управління мерії Ференцварош IX. району столиці Будапешт, копія якого долучена до матеріалів справи.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №73657662 від 21.08.2023 р. щодо наявності спадкової справи у Спадковому реєстрі за померлою ОСОБА_6 , дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 інформація відсутня.

Згідно поквартирної карточки заведеної відносно квартири за адресою: АДРЕСА_4 , вбачається, що у даній квартирі на постійній основі проживали :

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дата прописки ІНФОРМАЦІЯ_12 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 дата прописки ІНФОРМАЦІЯ_12 ;

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 дата прописки ІНФОРМАЦІЯ_13 ;

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_14 дата прописки ІНФОРМАЦІЯ_15 ;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Згідно відповіді наданої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Новицька О.В., вбачається, що неможливо встановити коло спадкоємців, що прийняли спадщину, оскільки місце реєстрації померлої ОСОБА_6 невідоме. Якщо строк на прийняття спадщини було пропущено з поважних причин, то питання щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини має вирішуватись в судовому порядку.

Нормативно-правове обґрунтування :

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до нотаріуса ОСОБА_1 не звернувся.

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкоємців та успадковане майно, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Саме, до викладеного вище, зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-85цс12 від 26.09.2012 року та у справі 6-1486 цс 15 від 04.11.2015 року.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Саме, до викладеного вище, зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 565/1145/17 від 26.06.2019 року .

Варто також зазначити, що згідно п. 24 Постанови Пленуму №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Верховний Суд України роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Позивач обгрунтовує заявлені позовні вимоги тим, що поважними причинами пропуску ним строку для прийняття спадщини було його необізнаність про смерть спадкодавця, оскільки після досягнення повноліття ОСОБА_6 виїхала з спільного місця проживання, відносин не підтримувала і подальше місце її проживання для позивача не було відоме, також йому стало відомо про смерть спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Будапешт в червні 2023 року .

Обставини наведені позивачем , щодо відсутності відомостей про смерть спадкодавця є поважними причинами, у розумінні ч.1 ст. 1272 ЦК України, і є такими , що перешкоджали позивачу на вчинення дій щодо прийняття спадщини , що свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Відповідно до приписів ч.6 ст. 81 ЦПК України - доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме необізнаність про смерть спадкодавця.

Разом з тим, як розяснено в п.24Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Наведене свідчить, що територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця спадкоємців.

Аналогічна правова позиція викладена ВС у постанові від 23 березня 2020 року справа № 394/8/19.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, оскільки позивач довів перед судом ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, а тому наявні правові підстави для задоволення позову.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є спадкоємцем померлої ОСОБА_6 за законом третьої черги, а тому надання йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті племінниці не суперечитиме закону та не порушить будь-чиїх інших прав та інтересів.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, я ким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Дата складання повного судового рішення 25.04.2024 року, а відтак датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи є 25.04.2024 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1269, 1270,1272 ЦК України, ст. ст. 12, 76, 81, 141, 259 263-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , поважними, визначивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , паспорт громадянина України НОМЕР_8 , виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 18 березня 1998 р., РНОКПП НОМЕР_6 , додатковий строк тривалістю в два календарних місяця з дня набрання рішенням суду законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце смерті Угорщина, м. Будапешт, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 від 14.08.2014 року, видане Управлінням мерії Ференцварош IX. Району столиці Будапешт.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 , паспорт громадянина України НОМЕР_8 , виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 18 березня 1998 р., РНОКПП НОМЕР_6 );

Відповідач: Ужгородська міська рада (місце реєстрації: 88000, Ужгород, пл. Поштова, 3, код ЄДРПОУ 33868924).

Дата складання повного тексту рішення суду 25.04.2024 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца