ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1271/23 Номер провадження 22-ц/814/1188/24Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бутенко С.Б., Чумак О.В.,

секретар Стеценко В.С.,

з участю представника позивача адвоката Сироти Д.І., представника відповідача адвоката Гуйванюка Й.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником адвокатом Сиротою Дмитром Івановичем,

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 23 жовтня 2023 року, постановлене суддею Андрієць Д.Д. (повний текст складено 27 жовтня 2023 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (далі ПАТ «Укртатнафта») про стягнення компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

03.03.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що з 17.03.2005 працював у ПАТ «Укртатнафта». 08.12.2022 він склав заяву про звільнення за угодою сторін із 09.12.2022. Проте у порушення вимог статей 47, 116 КЗпП України йому не була вручена копія наказу про звільнення, не проведено розрахунок та не видано трудову книжку. Вважає, що досягнення домовленості між сторонами про звільнення за угодою сторін підтверджується поведінкою роботодавця, який у подальшому не надавав повідомлення про свою незгоду на його звільнення та з метою захисту порушеного права просить суд стягнути з ПАТ «Укртатнафта» на його користь компенсацію у розмірі 6 767 219,97 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2022 по 03.03.2023 у розмірі 2 624 024,07 грн., моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн., а всього 9 591 244,04 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 23.10.2023 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укртатнафта» про стягнення компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували погодження його звільнення уповноваженою особою, а саме, начальником фінансово-економічного управління, як і доказів оформлення його звільнення, що виключає підстави стягнення компенсації, передбаченої умовами контракту, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який пов`язується виключно із фактом звільнення позивача з роботи, а також моральної шкоди.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 02.11.2023 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 140 000,00 грн. покладено на позивача.

Із рішенням районного суду не погодився позивач, в інтересах якого діє представник адвокат Сирота Д.І., та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Посилаючись на позицію Верховного Суду, сформовану у справі №264/1585/17 від 06.03.2019 доводить, що для правильного вирішення спору суду потрібно було дослідити обставини, за яких ОСОБА_1 та ПАТ «Укртатнафта» досягли згоди про дату та підставу звільнення за згодою сторін із 09.12.2022, а також чи були у роботодавця законні підстави відмови позивачу у такому звільненні. Наполягає на тому, що між сторонами були досягнуті такі домовленості, які вважає беззастережними та остаточними і перший заступник директора ОСОБА_2 дозволив позивачу не приходити на роботу в останній день роботи 09.12.2022.

Зазначає, що заява позивача про звільнення від 08.12.2022 не містила письмових погоджень з боку службових осіб ПАТ «Укртатнафта», оскільки була передана позивачем до канцелярії підприємства уже після погодження звільнення із роботодавцем. Тоді як останнім після 08.12.2022 не вживалися жодні заходи для притягнення позивача до відповідальності за прогул і не робило спроб залучити його до виконання роботи.

Вважає, що районний суд безпідставно залишив викладене поза увагою, обмежившись констатацією факту надходження до канцелярії підприємства заяви позивача про звільнення, не дослідив та не надав належної оцінки доказам, якими позивач обґрунтував свій позов, не допитав свідка ОСОБА_2 , який у спірних правовідносинах представляв роботодавця та безпосередньо погодив підставу та дату звільнення.

Звертає увагу, що районний суд в тексті оскаржуваного рішення не вказав про відсутність потреби у допиті свідка ОСОБА_2 , а не допитавши його припустився до неповного з`ясування обставин справи.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення суд не дослідив чи існувала виробнича потреба у продовженні виконання позивачем трудових обов`язків після 08.12.2022, хоча вважає таку обставину істотною для встановлення ймовірності існування домовленостей про звільнення позивача.

Вважає вимоги позову обґрунтованими належними доказами, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_3 , які районний суд також залишив поза увагою, обмежившись посиланням на п.1.3 Положення про відділ, яке, на думку позивача, не вимагає будь-яких погоджень заяви про звільнення шляхом візування чи у будь-який інший спосіб.

Наголошує, що наслідки неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків у процедурі звільнення не можуть покладатися на працівника, який має право на звільнення, що не суперечить потребам роботодавця у забезпечення робочого процесу.

Як на порушення норм процесуального закону вказує на те, що ціна позову у справі складає 9 591 244,04 грн., що виключає підстави її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та згідно із п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.01.2024 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 18.01.2024.

14.02.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін, як законне та обґрунтоване.

27.02.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення з приводу відзиву відповідача на апеляційну скаргу.

У суді апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.09.2022 ПАТ «Укртатнафта» (роботодавець) укладено строковий трудовий договір (контракт) з працівником ОСОБА_1 , за умов якого останній займає посаду заступника начальника фінансово-економічного управління-начальника планово-економічного відділу.

Цей договір припиняє дію: по закінченню терміну дії договору; за угодою сторін; з ініціативи роботодавця до закінчення терміну дії договору у випадках, передбачених законодавством (статтями 40, 41 КЗпП України) та цим договором); в односторонньому порядку з ініціативи роботодавця до закінчення строку дії договору, з обов`язковим попередженням працівника (письмово), за п`ять днів до дати ймовірного розторгнення; з ініціативи працівника до закінчення терміну дії договору у випадках, передбачених законодавством (стаття 39 КЗпП України) та цим договором; з інших підстав, передбачених законодавством (пункт 9 Договору).

Цей договір вступає в силу з 01.09.2022 та діє 3 роки (пункт 10 Договору)./а.с.22-23 т.1/

Згідно із Додатком №1 до строкового трудового договору (контракту) з працівником від 01.09.2022, погоджено умови оплати праці, за яких, за виконання обов`язків, передбачених цим договором та Положенням про планово-економічний відділ фінансово-економічного управління ПАТ «Укртатнфата» працівнику з 01.09.2022 встановлюється щомісячна заробітна плата у розмірі еквівалентному 10 000,00 дол. США за повністю відпрацьований місяць (п.2 Додатку №1 до договору).

При розірванні цього договору з ініціативи до закінчення терміну дії договору працівнику виплачується компенсація у розмірі 15 середньомісячних заробітних плат (п.7 Додатку №1 до договору); за згодою сторін до закінчення терміну дії договору - 7 середньомісячних заробітних плат (п.8 Додатку №1 до договору)./а.с.24 т.1/

Згідно із Положенням про Планово-економічний відділ фінансово-економічного управління ПАТ «Укртатнафта», призначення та звільнення із займаної посади начальника відділу відбувається наказом Голови Правління за поданням заступника Голови Правління (начальника фінансово-економічного управління), погодженим в установленому Статутом та внутрішніми нормативними документами ПАТ порядку з урахуванням вимог КЗпП України./а.с.37-47 т.1/

15.11.2022 наказом №316 перейменовано посади та структурні підрозділи ПАТ «Укртатнафта», зокрема посаду «Заступник Голови Правління - начальник фінансово-економічного управління» «Заступник Директора - начальник фінансово-економічного управління».

08.12.2022 ПАТ «Укртатанафта» зареєстровано заяву ОСОБА_1 на в.о. заступника директора з персоналу та соціальної сфери ОСОБА_3 , у якій просить розірвати трудовий договір за угодою сторін та припинити трудові відносини з 09.12.2022. Відповідно до додатку №1 до строкового трудового договору (контракту) від 01.09.2022 (пункт 8) наполягає на виплаті компенсації в розмірі 7 середньомісячних заробітних плат./а.с.27 т.1/

12.12.2022 та 21.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Укртатнафта» із аналогічного змісту заявою про розірвання трудового договору; відмітка про її отримання адресатом відсутня./а.с.28,31 т.1/

19.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Укртатнафта» із пропозицією щодо дострокового припинення строкового трудового договору (контракту) з працівником за угодою сторін, за змістом якої пропонує припинити дію його трудового договору (контракту) з 20.12.2022. Умови припинення трудового договору за угодою сторін визначені пунктом 8 Додатку №1 до строкового трудового договору (контракту) з працівником від 01.09.2022. Чекає зустрічних пропозицій./а.с.29,30 т.1/

У судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , які підтвердили, що подання заяв позивача про звільнення відбувалось через в.о. Заступника Директора з персоналу та соціальної сфери.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що згідно із Положенням про Планово-економічний відділ фінансово-економічного управління ПАТ «Укртатнафта», з урахуванням наказу №316, звільнення позивача з посади мало відбуватись за наказом Директора ПАТ «Укртатнафта» за поданням Заступника Директора - начальника фінансово-економічного управління. Тоді як заява ОСОБА_1 про звільнення від 08.12.2022 складена на ім`я в.о. Заступника Директора з персоналу та соціальної сфери і відомостей про те, що позивач погоджував своє звільнення із Заступником Директора - начальником фінансово-економічного управління суду не надано, а наказ про звільнення позивача ПАТ «Укртатнафта» не видавався.

При цьому судом враховано, що звільнення відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України має відбуватись за взаємною згодою працівника та роботодавця, яка у спірних правовідносинах досягнута не була, а наявність самого лише одного бажання працівника звільнитись на підставі наведеної норми не є достатнім для встановлення фактів неправомірності дій роботодавця.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не з таких підстав.

Стосовно порушенням норм процесуального права, колегія суддів враховує наступне.

За змістом частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно із частиною четвертою статті 19 ЦПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

За змістом частини шостої наведеної норми, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1); справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.2).

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (ч.9 ст.19 ЦПК України).

У цій справі ціна позову складає 9 591 244,04 грн., що виключає підстави її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження згідно ухвали суду від 09.03.2023, за якої суд визнав таку справу малозначною, а тому згідно із п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України рішення районного суду підлягає скасуванню.

По суті спору, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 №14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей.

Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України, серед яких такі як угода сторін, закінчення строку такого договору, його розірвання з ініціативи працівника або з ініціативи власника тощо.

У цій справі позивачем реалізовано право на дострокове розірвання трудового договору (контракту) згідно із п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін.

У випадку коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. При цьому, законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у разі взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Розглядаючи позовні вимоги щодо припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України (частина друга статті 13 ЦПК України).

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга та четверта статті 83 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

У справі, що переглядається, апеляційний суд, визначившись із характером спірних правовідносин та, надавши оцінку наявним у справі доказам, дійшов висновку про недоведеність позивачем погодження його звільнення уповноваженою особою роботодавця, а саме начальником фінансово-економічного управління, як і доказів оформлення його звільнення.

Доводи апеляційної скарги викладеного не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, зокрема, заяви про звільнення, яка фіксує лише волевиявлення працівника на припинення трудового договору за угодою сторін та його намір отримати компенсацію у розмірі 7 середньомісячних заробітних плат. Проте належних та допустимих доказів на підтвердження погодження звільнення працівника з наведених ним підстав роботодавцем, як і дотримання визначеної Положенням про Планово-економічний відділ фінансово-економічного управління ПАТ «Укртатнафта», процедури звільнення із займаної посади начальника відділу, яке відбувається за наказом Голови Правління за поданням заступника Голови Правління(начальника фінансово-економічного управління), погодженим в установленому Статутом та внутрішніми нормативними документами ПАТ порядку з урахуванням вимог КЗпП України, позивачем не надано.

Тоді як оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі, а тому не може бути спростовано показаннями свідків, які є недостатніми на підтвердження наявності волевиявлення роботодавця на припинення з позивачем трудових відносин згідно із п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Натомість наявні у справі, докази, зокрема, пропозиція від 19.12.2022, зі змісту якої установлено, що позивач вбачав з боку новопризначеного керівництва роботодавця бажання припинити з ним трудові відносини, а також кількість заяв позивача про звільнення у порядку п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України від 08.12.2022, 12.12.2022 та 21.12.2022, свідчать, що роботодавцем таке звільнення не було погоджено, як і дата звільнення із 09.12.2022.

При цьому, колегія суддів зазначає, що такі сподівання позивача не можна вважати легітимними очікуваннями, оскільки вони зумовлені особистим сприйняттям та помилковою оцінкою певних обставин. Тоді як обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги) (постанова Верховного Суду у справі №906/436/22 від 30.08.2023).

У той же час, наявності такого правового підґрунтя позивачем у спірних правовідносинах належним чином не обґрунтовано, а тому і підстав стверджувати про порушення легітимних очікувань у даному випадку немає, як і підстав вважати, що роботодавець погодив звільнення позивача із 09.12.2022 згідно із п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у роботодавця законних підстав відмови позивачу у такому звільненні, колегія суддів відхиляє як і посилання на відсутність виробничої потреби у продовженні виконання позивачем трудових обов`язків. Так, волевиявлення роботодавця, як і працівника, є вільним і між сторонами не досягнуто домовленостей щодо звільнення позивача згідно із п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Тоді як відсутність у працівника бажання продовжувати з роботодавцем трудові відносини є окремою підставою для звільнення, яку він не реалізував. Доказів на підтвердження, що виробнича потреба у продовженні виконання позивачем трудових обов`язків відпала, матеріали справи не містять, оскільки на момент звернення в суд із цим позовом строк дії трудового договору не закінчився і позивач продовжує бути працівником підприємства.

Посилання позивача, що між сторонами були досягнуті такі домовленості, які вважає беззастережними та остаточними і перший заступник директора ОСОБА_2 дозволив позивачу не приходити на роботу в останній день роботи 09.12.2022, колегія суддів відхиляє, наголошуючи на тому, що ОСОБА_2 не уповноважений роботодавцем на вчинення таких дій, а тому його свідчення є недостатніми на підтвердження вимог позову.

Із наведених підстав, а також враховуючи положення ч.3 ст.367 ЦПК України відсутніми є підстави допиту ОСОБА_2 в якості свідка у суді апеляційної інстанції. При цьому колегія суддів враховує позицію Верховного Суду у справі №499/895/19 від 12.10.2023, за змістом якої сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази.

Доводи апеляційної скарги, що наслідки неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків у процедурі звільнення не можуть покладатися на працівника, колегія суддів відхиляє, оскільки за встановлених фактичних обставин порушення роботодавцем вимог КЗпП України не знайшли свого підтвердження. Тоді як погодження звільнення працівника має відбуватися із дотриманням внутрішньої процедури запровадженої на підприємстві роботодавця згідно Положенням про Планово-економічний відділ фінансово-економічного управління ПАТ «Укртатнафта», яке не може нівелюватися діями його окремих працівників.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах, а тому апеляційним судом до уваги не приймаються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, з постановленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України,апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником адвокатом Сиротою Дмитром Івановичем, - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 23 жовтня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» про стягнення компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.03.2024 .

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.Б. Бутенко

О.В. Чумак