ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/7360/19

провадження № 22-ц/4809/442/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державне підприємство «Сетам», приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна,

треті особи - ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Березовська Ольга Валеріївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.11.2023 у складі головуючого судді Шевченко І. М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

03.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Березовська Ольга Валеріївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.221-222 т.1), просив визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 08.10.2019, затверджений приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т. В. 08.10.2019, та недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 3097, видане 09.10.2019 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Березовською Ольгою Валеріївною, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49095492 від 09.10.2019, внесену приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Березовською Ольгою Валеріївною.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником квартири, загальною площею 46,85 кв. м, що розташована за адресою, АДРЕСА_1 .

Ця квартира є його єдиним житлом, де він з родиною зареєстровані та проживають.

Зазначає, що у 2008 році ним було укладено кредитний договір №014-09.5-82188 з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до якого отримав кошти в розмірі 33 762,00 долари США. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором вказана квартира була передана іпотеку банку, про що свідчить пп. 1.1.3-1.1.4 п. 1.1 ст. 1 Кредитного договору. Спочатку свої зобов`язання за договором він виконував належним чином. В зв`язку із стрімким ростом курсу долара 2014-2015 роках він був позбавлений можливості виконувати умови договору, в зв`язку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.04.2015 по справі № 405/324/15-ц позові вимоги банку були задоволені, стягнуто в рахунок погашення заборгованості 481294,55 грн. На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання до приватного виконавця Кіровоградського виконавчого округу Золотарьової Тетяни Валентинівни. В межах виконавчого провадження приватним виконавцем були здійсненні заходи спрямовані на реалізацію майна боржника, зокрема проведені дії спрямовані на реалізацію належної йому квартири. В судовому порядку оскаржені дії приватного виконавця Золотарьової Т.В. в межах виконавчого провадження, а саме оскаржено дії приватного виконавця щодо опису та арешт вказаної квартири, оцінки квартири.

За даними сайту ДП «СЕТАМ» https://setam.net.ua/auction/371689 19.09.2019 відбулися торги з продажу предмету іпотеки, а саме вказаної квартири та визначено переможця торгів ОСОБА_2 , що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 432475.

Вважає, що електроні торги організовані та проведені з порушенням норм цивільного законодавства, що є підставою для визнання торгів недійсними, оскільки квартира, яка є предметом іпотеки, не може бути реалізована відповідно до норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». З метою упередження порушення своїх прав він 18.09.2019 звернувся з листом до ДП «СЕТАМ» з проханням зняти лот - №369870 (двокімнатна квартира, загальною площею 46,85 кв. м, розташована за адресою, АДРЕСА_1 ) з реалізації предмета іпотеки на електронних торгах, але йому було відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2020 до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_3 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.12.2021 до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору залучено ТОВ «Діджи Фінанс».

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.11.2023 відмовлено у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, не заявляв клопотань про залучення до участі у справі інших співвідповідачів, зокрема ОСОБА_2 , який був залучений до участі в справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Разом з тим, процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відрізняється за обсягом прав та обов`язків. Вирішуючи вимогу про скасування свідоцтва про придбання спірного майна, а також рішення про державну реєстрацію прав на нього, суд фактично вирішив би питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , що є порушенням норм процесуального права.

Суд дійшов висновку, що за відсутності доказів на підтвердження того, що в ході проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна було порушено порядок проведення торгів і ці порушення вплинули на результат торгів та не відповідають нормам діючого на час проведення торгів законодавства.

Позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими, тому слід відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що постійно проживав у спірній квартирі, загальна площа якої не перевищує 140 кв. м, іншого житлового нерухомого майна у власності позивача немає, згоди на відчуження спірного майна він не надавав. На момент проведення оспорюваних торгів, відчуження іпотечного майна за споживчим кредитом без згоди власника (іпотекодавця) суперечить вимогам Закону №1304-УИ.

Суд зробив помилковий висновок, що квартира не є місцем постійного проживання позивача.

В матеріалах справи відсутні докази, що у позивача було інше місце постійного проживання. На момент опису майна приватним виконавцем позивач міг не перебувати у належній йому квартирі, оскільки мав поганий стан здоров`я та періодично проходив лікування, оскільки є інвалідом внаслідок загального захворювання.

Висновок суду, що, квартира за адресою: АДРЕСА_1 не було постійним місцем проживання позивача не ґрунтується на належних та допустимих доказах, оскільки позивач був зареєстрований у квартирі та там зберігались його особисті речі, мав ключ від замка квартири до заміни замків ОСОБА_2 , що в сукупності дає підстави вважати, що постійним місцем проживання позивача була саме ця квартира.

Щодо висновку суду про правомірність дій приватного виконавця стосовно проведення виконавчих дій щодо опису і арешту майна боржника, а також визначення вартості квартири вирішувалось в судовому порядку та відповідно до постанови Верховоного Суду від 19.05.2021 скаржнику відмовлено у визнанні таких дій неправомірними і скасуванні постанов.

Натомість судом першої інстанції залишено поза увагою обставину, що в мотивувальній частині вказаної постанови Верховного Суду по справі №405/324/15 від 19.05.2021 хоч суд і визнав дії приватного виконавця Золотарьової Т.В. щодо опису і арешту майна у виконавчому провадженні №58577139 законними, проте зазначив, що, оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не встановлює обмежень щодо здійснення опису та накладення арешту на нерухоме майно, а також призначення експерта у виконавчому провадженні, а тому дії приватного виконавця щодо проведення опису та накладення арешту на нерухоме майно, а також призначення експерта у виконавчому провадженні є правомірними, у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, є стадією, яка передує примусовій реалізації майна (стаття 61 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто законність дій приватного виконавця щодо опису та арешту майна не дає підстав, вважати, що реалізація арештованого нерухомого майна, на яке поширюється дія мораторію є законною, оскільки це наступна стадія, правомірність якої не була предметом судового розгляду по справі №405/324/15. Верховний Суд окремо зазначив, що правомірність проведення торгів є предметом окремого судового розгляду і не відноситься до справи про оскарження дій приватного виконавця.

Таким чином, електронні торги, оформлені протоколом та актом про реалізацію предмета іпотеки, не відповідають вимогам частини першої статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_2 подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважають рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідачі, ТОВ «Діджи Фінанс» та приватний нотаріус Березовська О. В. в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Коробейнікова А. В., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника АТ «Райфайзен Банк» - адвоката Олексюк М. М., ОСОБА_2 та його представника адвоката Калінку-Бондар О. Б., які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

12.03.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Райффайзен Банк», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 014-09.5-82188, за яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 33 762,00 доларів США строком до 11.03.2018 року, а позичальник прийняв на себе зобов?язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14,00% річних (а.с.6-14 т.1).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14.03.2008 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір про передачу в іпотеку банку нерухомого майна, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.01.2015 у справі №405/324/15-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12.03.2008 року борг в сумі 37 164,34 долари США (еквівалент 481 294,55 грн.), та судовий збір в розмірі 1 827 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. від 12.03.2029 відкрито виконавче провадження №58577139 з виконання виконавчого листа №405/324/15-ц, виданого 16.07.2015 Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12.03.2008 року боргу в сумі 37 164,34 долари США (еквівалент 481 294,55 грн.), та судового збору в розмірі 1 827 грн (а.с.87-88 т.1).

12.03.2019 приватним виконавцем Золотарьовою Т. В. винесено постанову про арешт майна боржника, згідно з якою накладено арешт на все майно, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 516 687 грн (а. с.82-85 т.1).

Згідно інформації Міської ради м. Кропивницького від 18.04.2019 №1514 за адресою: АДРЕСА_1 , з 28.09.2018 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до копії листа Міської ради м. Кропивницького від 19.03.2019 № 926 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 знятий з реєстрації місця проживання з 14.09.2018.

09.04.2019 приватним виконавцем Золотарьовою Т. В. складено акт, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 405/324/15-ц від 16.07.2015 року, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда, виходом за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що господарі вдома відсутні, двері квартири ніхто не відчинив. Зі слів сусідів боржник за вказаною адресою не проживає. У квартирі постійно проживають інші особи (квартиранти), з якими вони не спілкуються.

15.04.2019 приватним виконавцем Золотарьовою Т. В., в присутності понятих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 описано майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , належну боржнику ОСОБА_1 . У постанові також зазначено, що боржник за даною адресою не проживає, за вказаною адресою проживає ОСОБА_9 разом із сім`єю: чоловіком та дітьми. Місце проживання боржника невідоме. На описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним: заборона відчуження, зміни та пошкодження майна та реєстрація. Призначено відповідальним зберігачем ОСОБА_9 , якій вручено копію постанови (а.с.141-142 т.2).

17.07.2019 приватним виконавцем Золотарьовою Т. В. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від (ВП № 58577139), призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання товариство з обмеженою відповідальністю «Експертно правова консалтингова компанія «Юрекс» в особі директора ОСОБА_10 , який має Сертифікат № 26/17, виданий 23.01.2017 Фондом державного майна України (строк дії: до 23.01.2020 року) у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №405/324/15-ц, виданого 16.07.2015 Ленінським районним судом м. Кіровограда, та постановлено суб`єкту оціночної діяльності надати звіт про ринкову вартість (ціну описаного та арештованого майна) двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до звіту від 24.07.2019 №17/19 про оцінку майна двокімнатної квартири (загальна оцінювана площа 46,85 кв. м), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного оцінювачем товариством з обмеженою відповідальністю «ЕПКК «Юрекс», ринкова вартість цілого об`єкту оцінки становить 326 404 грн.

15.08.2019 за вих. №1459 АСВП № 58577139 приватним виконавцем Золотарьовою Т.В. направлено заявку до Кіровоградській філії державного підприємства «СЕТАМ» на реалізацію арештованого майна: двокімнатної квартири загальною площею 46,85 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка (квартира) є предметом іпотеки; Іпотекодавець: ОСОБА_1 , Іпотекодержатель: АТ «Райффайзен Банк Аваль», вартість майна, що передається на реалізацію, визначена відповідно до вимог статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» та становить 326 404 грн. без ПДВ.

21.08.2019 за вих. №9073/17-18-19 державне підприємство «СЕТАМ» повідомило приватного виконавця Золотарьову Т. В., сторони виконавчого провадження: стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль», боржника ОСОБА_1 щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів 19.09.2019 року, реєстраційний номер лоту 369870.

Відповідно до протоколу №432475 проведення електронних торгів від 19.09.2019 торги за реєстраційним номером лота: 369870, предмет іпотеки: двокімнатна квартира загальною площею 46,85 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відбулися. Преможцем торгів став ОСОБА_2 (а.с.103-168 т.1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частинами першою, третьою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (кошти) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно із частиною першою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати.

07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в редакції, чинній на час вчинення виконавчої дії, згідно з підпунктами 1, 2 пункту 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140,0 кв. м для квартири та 250,0 кв. м для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згод згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки).

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Звертаючись до суду з позовом до ДП «Сетам» та приватного виконавця Золотарьової Т. В. позивач просив визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 08.10.2019 складений приватним виконавцем Золотарьовою Т. В., недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Березовської О. В.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

За своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №756/10280/16-ц суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №910/17792/17 вказано, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права чи обов`язки щодо однієї зі сторін. Отже, особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Відповідно до частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Встановлено, що за результатами проведення електронних торгів 19.09.2019 двокімнатної квартири загальною площею 46,85 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , став ОСОБА_2 (а.с.103-168 т.1).

Тобто, ОСОБА_2 є власником вказаного іпотечного майна.

Предметом спору у цій справі є продаж на прилюдних торгах предмета іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_2 .

Суд виходив з того, що позивач розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, суду не заявляв клопотань про залучення до участі у справі співвідповідача ОСОБА_2 , який був залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відрізняється за обсягом прав та обов`язків, рішення суду у даному випадку впливатиме на права переможця прилюдних торгів ОСОБА_2 .

За вказаного суд правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з пред`явленням до неналежного складу відповідачів.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та ухвалив рішення в межах заявлених вимог з дотриманням норм процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.11.2023 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко