ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3423/24 Справа № 210/4731/23 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

сторони:

позивач- Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2024 року, ухваленого суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 19 січня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

У вересні 2023 року позивач АТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 01.02.2021 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконала. Станом на 08.07.2023 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 46 065,70 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2024 року позовні вимоги залишені без задоволення.

Позивач АТ «АКЦЕНТ-БАНК», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким у повному обсязі задовольнити заявлені до ОСОБА_1 позовні вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що посилання на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обґрунтовано у рішенні, оскільки у справі на яку послався суд Тарифи Банку не було підписано боржником. В даному випадку до матеріалів справи додано не тільки Тарифи із сайту Банку, а і Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та багато іншого, який підписано боржником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Вказує, що у даній справі слід використовувати іншу судову практику, де присутній Паспорт споживчого кредиту, а саме постанову Верховного суду від 02 грудня 2020 року по справі №284/157/20.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.10.2013 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку в якій зазначено, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 10 зоврот)

Із довідок, виданих АТ «А-Банк» вбачається, що відповідачці було відкрито рахунок в банку № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 строком дії до жовтня місяця 2027 року. (а.с. 12 зворот)

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.02.2021 року, станом на 08.07.2023 року заборгованість становить 46 065,70 гривень, з яких: 29 756,77 гривень заборгованість за кредитом; 4 172,92 гривень заборгованість за процентами на поточну заборгованість; 12 136,01 гривень залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість. (а.с. 9-10.)

Суд першої інстанції залишаючи позовні вимоги без задоволення на підставі досліджених доказів наданими позивачем, виходив з того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом договору про надання банківських послуг саме від 01.02.2021 року відповідачем, тому відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов`язання.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте, суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, Банком на підтвердження своїх позовних вимог надані наступні докази:виписка по картці №540996(а.с.56-8); розрахунок заборгованості (а.с.8-9); Анкета Заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку, який підписаний ОСОБА_1 20.10.2013 (а.с.10- зворот-11); Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписано відповідачем 01.02.2021 електронним підписом (а.с.11- зворот-12); Довідку згідно якої ОСОБА_1 відкрито рахунок в банку № НОМЕР_1 та видано кредитну картку: № НОМЕР_2 , строком дії до жовтня місяця 2027 року (а.с12- зворот); ксерокопія паспорта відповідача (а.с.13-14); Довідка за лімітами за кредитним договором б/н від 01.02.2021 про встановлення ОСОБА_1 01.02.2021 кредитний ліміт у розмірі 30 000 грн. (а.с.15).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

Наведені вище, надані позивачем докази зокрема: Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка особисто підписана відповідачем 20.10.2013 року, Довідка про відкриття ОСОБА_1 банківського рахунку № НОМЕР_1 та видачу кредитної картки № НОМЕР_2 , строком дії до жовтня місяця 2027 року, Довідка про встановлення 01.02.2021 кредитного ліміту 30 000 грн.; Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписано відповідачем 01.02.2021 електронним підписом, де зазначено, що споживач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних умов кредитування, обізнаність про наслідки невиконання зобов`язань за кредитним договором;виписка по картці № НОМЕР_2 з якої видно, що відповідач користувалась кредитними коштами, частково погашала заборгованість;розрахунок заборгованості, яким також підтверджено користування кредитними коштами та часткове повернення кредитних коштів, підтверджують отримання кредитних коштів від Банку, а також обізнаність відповідача з умовами на яких отримала наданий позивачем кредит, а отже банк має право вимагати від позичальника виконання умов договору.

У позові Банк просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 08.07.2023, яка становить 46 065,70 грн. та яка складається: 29 756,77 грн. заборгованість за кредитом; 4 172,92 грн., залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість; 12 136,01 залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом договору про надання банківських послуг саме від 01.02.2021 року відповідачем, з огляду на те, що Анкету-Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг підписано ОСОБА_1 20.10.2013, при цьому в заяві зазначено бажаний кредитний ліміт по платіжній картці Універсальна/Gold «0», проте відкриття карткового рахунку та видача кредитної картки, встановлення кредитного ліміту, відбулося 01.02.2021 і саме з цього періоду часу відповідач почала користуватись кредитними коштами.

За наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає повному задоволенню у зв`язку з обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно положенням ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом Банком сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн., при зверненні до апеляційного суду з апеляційною скаргою сплачено 4026 грн. судового збору, що разом складає 6 710 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», , місце знаходження: 49074, м. Дніпро вул. Батумська,11, рах. № НОМЕР_4 , МФО №307770, заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.02.2021 станом на 08.07.2023 у розмірі 46 065,70 грн., яка складається: заборгованості за кредитом у сумі 29 756,77 грн.; залишку заборгованості за процентами на поточну заборгованість в сумі - 4 172,92 грн.; залишку заборгованості за процентами на прострочену заборгованість в сумі 12 136,01 грн. та 6 710 грн. судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: