Справа № 617/1031/19
Номер провадження 2/948/38/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2024 Машівський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого судді Косик С.М.

за участю секретаря Ткач Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відновити межі земельної ділянки та неренести огорожу (паркан) між земельними ділянками,

в с т а н о в и в :

08 липня 2019 року до Вовчанського районного суду Харківської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відновити межі земельної ділянки, в якому позивач просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , кадастрові номери :00:001:0138 та :00:001:0139, шляхом відновлення меж між земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_1 , та перенести існуючу огорожу (паркан), що розділяє земельні ділянки згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи (а.с.2-4 т.1).

Вимоги мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, кадастровий номер :00:001:0138, придбаний 14.10.2014, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку. Земельна ділянка позивача межує з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , на якій розташований будинок, що належить відповідачу.

На теперішній час відповідач ОСОБА_2 встановила огорожу не у відповідності до межі, яка зафіксована у технічній документації, чим порушила межі земельних ділянок, належних позивачу та відповідачу, чинить перешкоди у здійсненні позивачем права користування належною останньому на праві власності земельною ділянкою, тим самим фактично порушує право приватної власності позивача. Внаслідок вищевказаних незаконних дій відповідача, площа земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 , була штучно зменшена, а позивач позбавлений права користуватися частиною власної земельної ділянки.

Ухвалою від 18.07.2019 Вовчанський районний суд Харківської області відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання (а.с. 31 т.1).

Ухвалою від 11.03.2020 Вовчанський районний суд Харківської області призначив у справі судову земельно-технічну експертизу та провадження зупинив на час її проведення (а.с. 110-111 т.1).

Ухвалою від 20.08.2020 Вовчанський районний суд Харківської області поновив провадження у справі у зв`язку з надходженням повідомлення про неможливість надання висновку експерта (а.с. 127 т.1).

Ухвалою від 21.09.2020 Вовчанський районний суд Харківської області відмовив представнику відповідача у задоволенні клопотання про забезпечення позову (а.с. 142-143 т.1).

Ухвалою від 04.02.2021 Вовчанський районний суд Харківської призначив у справі судову земельно-технічну експертизу та провадження зупинив на час її проведення (а.с. 160-162 т.1).

У квітні 2022 року цивільна справа надійшла до Машівського районного суду Полтавської області, як до суду, якому на підставі розпорядження Голови Верховного Суду №2/0/9-22 від 08.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» визначено територіальну підсудність судових справ Вовчанського районного суду Харківської області, яка автоматизованим розподілом судової справи між суддями визначена для розгляду судді Шинкарчуку Я.А. (а.с.164 т.1).

06 квітня 2023 року до Машівського районного суду Полтавської області з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.Засл.проф. М.С. Бокаріуса» надійшли матеріали цивільної справи №617/1031/19, разом з висновком експертів №3981 від 24.03.2023 за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи за матеріалами цивільної справи №617/1031/19 (а.с.166-186 т.1).

Ухвалою від 10.04.2023 суддя Машівського районного суду Полтавської області Шинкарчук Я.А. прийняв справу до провадження, поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання (а.с. 188 т.1).

У подальшому, на підставі розпорядження керівника апарату Машівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2023 року, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 , здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи та її передано на розгляд судді Косик С.М., яка своєю ухвалою від 26.06.2023 прийняла справу до провадження та призначила підготовче засідання (а.с.204 т.1).

25.08.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд справи (а.с.217,218).

Своїми ухвалами від 01.02.2024 та від 29.03.2024 суд відмовив в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про призначення земельно - технічної експертизи (а.с.16-18, 46,47 т.2).

В судове засідання сторони та представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчить довідка про доставку електронного листа представнику позивача ОСОБА_4 (а.с.48,51 т.2), рекомендоване повідомлення про відсутність позивача за місцем проживання (а.с.53,54 т.2), довідка про отримання смс повідомлення представником відповідачки (а.с. 50 т.2), представник відповідачки ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи за його відсутності та проти задоволення позову заперечує (а.с.59,60 т.2).

Суд, враховуючи належне повідомлення сторін, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності, дослідивши надані письмові докази.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.2014, що укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.6-8 т.1), що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.9 т.1) належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, кадастровий номер :00:001:0138.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.09.1973, ОСОБА_7 придбав житловий будинок за адресою: с.Шестакове Вовчанського району Харківської області (а.с.68), а також є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 для обслуговування будинку та ведення селянського господарства, площею 0,7587 га, переданого на підставі рішення Шестаківської сільської ради від 18.01.2001, про що свідчить Державний акт про право власності на землю серії Р1 № 700507 (а.с.68,69, 72 т.1).

З Технічного звіту по втановленню зовнішніх меж та розробки документації для складання Державного акта на право приватної власності на землю за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_7 (а.с.18-22 т.1), а саме з Акта установлення та узгодження меж земельної ділянки від 19.01.2001 року вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_7 межує по стороні Г-А із земельною ділянкою ОСОБА_6 , межі погоджено із користувачами сусідніх земельних ділянок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер та 21.11.2006 за заявою ОСОБА_2 до майна померлого заведена спадкова справа Вовчанською державною нотаріальною конторою, (а.с.70-99 т.1).

24.02.1998 ОСОБА_7 склав заповіт, з якого вбачається, що все своє майно він заповів ОСОБА_8 . На момент складання заповіту, відповідно довідки виконавчого комітету Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області №25 від 06.02.2007, ОСОБА_7 проживав за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.91). Проте, виконавчий комітет Шестаківської сільської ради Вовчанського району Харківської області у своїй довідці №326 від 21.11.2006 зазначає, що ОСОБА_7 постійно проживав та був прописаний з 1946 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 разом з дружиною (а.с.93 т.1).

Як вбачається зі свідоцтв про право на спадщину за законом та витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі ОСОБА_2 після смерті чоловіка ОСОБА_7 оформила спадщину на наступне спадкове майно, а саме: автомобіль ВАЗ 21013, 1987 року випуску та трактор марки Т16, 1996 року випуску.Право власності на будинок та земельну ділянку не оформлено.(а.с.96-99 т.1)

Відповідно акта погоджувальної комісії для розгляду спірних питань суміжних землекористувачів Старосалтівської селищної ради від 16.06.2017, при обстеженні суміжних земельних ділянок, комісія встановила, що при аналізі та розгляду наданих документів виявлено невідповідність розмірів та конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_1 , вивчивши питання на місці, комісія запропонувала звернутися до ліцензованої (сертифікаційної) землевпорядної організації (а.с.55 т.1).

Згідно з висновком експертів №3981 від 24.03.2023 за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи за матеріалами цивільної справи стосовно фактичного розташування паркану (огорожі), збудованого між земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 , технічній документації та в яку сторону і на скільки слід перенести паркан (огорожу), збудований ОСОБА_2 , для відновлення порушених прав сумісного землевласника ОСОБА_1 встановити неможливо у зв`язку з відсутністю затвердженої землевпорядної документації, координат земельних ділянок у єдиній системі координат та фактичної зйомки (а.с.166-184 т.1).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Статтею 120 ЗК України (станом на час набуття позивачем права власності на житловий будинок 14.10.2014) визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

За інформацією, наданої відділом у Вовчанському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :00:001:0138, площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельної ділянки, кадастровий номер :00:001:0139, площею 0,0487 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 до зазначеного відділу від виконавця землевпорядних робіт не надходила.

Інформація про наявність зареєстрованого Державного акта на право приватної власності на земельні ділянки кадастровий номер :00:001:0138 та кадастровий номер :00:001:0139, станом на 01.01.2013 відповідно до Книг записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб у відділі відсутня.

Відповідно даних програмного забезпечення Державного земельного кадастру та обміну даними з відділами реєстрації прав на нерухоме майно станом на 05.12.2019 інформація про зареєстроване право власності на вище зазначені земельні ділянки в Державному земельному кадастрі відсутня (а.с.100 т.1).

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

В той же час, ОСОБА_1 не надано правовстановлюючих документів щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0138, на якій розташований належний йому житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в справі відсутні докази про визначення меж спірної земельної ділянки до відчуження житлового будинку позивачу в 2014 році, а відтак в цьому випадку відсутні підстави для застосування статей 120, 125 3К.

Аналогічний висновок міститься в Постанові Верховного суду від 19.05.2020 у справі № 127/10011/18, в якій вказано, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з набуттям позивачами права власності на комплекс будівель та споруд, які розташовані на спірній земельній ділянці, до них, як до нових власників цього нерухомого майна, в силу положень статей 120 ЗК України та 377 ЦК України, не перейшло право власності на спірну земельну ділянку так як продавець на момент укладення договору купівлі - продажу не мав права власності на цю земельну ділянку.

В постанові від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що за відсутності в попереднього власника належним чином оформлених прав користування земельною ділянкою, на якій розміщено нерухоме майно, положення статей 120 ЗК України, 377 ЦК України в частині переходу прав на земельну ділянку до нового власника в тому ж обсязі застосуванню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з частинами першою-четвертою та дев`ятою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій, сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Таким чином, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 922/1646/20 та від 04 березня 2021 року у справі № 922/3463/19.

В той же час земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0138 відсутня в Державному земельному кадастрі (а.с.13,14 т.2).

Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані, зокрема не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Стаття 103 ЗК України передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок тощо.

Відповідно до ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Статтею 107 ЗК України встановлено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх установлення здійснюється за фактичним використанням ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з установленими розмірами ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право позивача порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, де проходить межа його земельної ділянки та чи порушена така межа відповідачкою. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Аналізуючі зібрані у справі докази, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що саме відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою, та порушила межу такої ділянки, оскільки ним не доведено місце знаходження межі його земельної ділянки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відновити межі земельної ділянки та неренести огорожу (паркан) між земельними ділянками відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 ,адреса місця проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя С. М. Косик