Справа № 441/965/19 Головуючий у 1 інстанції: Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/811/2036/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.О. Гай

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 29 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В:

27.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений 20 лютого 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Тимофєєвою А.М., за реєстровим № 370.

Позов обґрунтовувала тим, що з 26 травня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який будучи власником житлового будинку на АДРЕСА_1 20 лютого 2006 року уклав з ОСОБА_3 договір довічного утримання, згідно умов якого передав у власність відповідачці належне йому домоволодіння, а остання в свою чергу зобов`язувалась довічно утримувати її ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_4 , забезпечувати житлом, харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Згідно п. 7 зазначеного договору вартість матеріального забезпечення визначена сторонами у розмірі 250 грн 00 коп. на місяць. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Ні за життя ОСОБА_4 , ні після його смерті відповідачка належним чином не виконувала умови укладеного 20 лютого 2006 року договору довічного утримання, необхідної допомоги не надавала, до неї не навідувалася, станом здоров`я не цікавилася, комунальні послуги не сплачувала, усім необхідним вона забезпечувала себе самостійно за рахунок пенсії. Просила розірвати договір довічного отримання від 20 лютого 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з підстав істотного порушення останньою умов договору.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, укладеного 20 лютого 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Тимофєєвою А.М., за реєстровим № 370 - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначив, що постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про належне виконання відповідачкою зобов?язань, покладених на неї пунктами 6, 7 оспорюваного договору довічного утримання від 20.02.2006 року, згідно яких ОСОБА_3 зобов`язувалась довічно утримувати ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , забезпечувати їх житлом, харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та надавати матеріальне забезпечення у розмірі 250 грн 00 коп. щомісяця. Так, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження належного виконання відповідачкою умов оспорюваного договору, а покази свідків, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 та належне виконання відповідачкою умов договору довічного утримання не містять фактичних даних щодо обсягу допомоги, яка надавалася позивачці, є суперечливими та такими, з яких неможливо встановити фактичні обставини справи. Крім того, необгрунтованим є висновок суду про те, що відповідачка виконувала свої зобов?язання за договором довічного утримання, які стосуються матеріального забезпечення позивача шляхом здійснення поштового переказу грошових коштів на адресу ОСОБА_1 , оскільки такі перекази відповідачка почала здійснювати, починаючи з 01.10.2019 року, тобто після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про розірвання договору. Таким чином, оскаржуване рішення суду ґрунтується лише на поясненнях ОСОБА_3 та показах свідків, які всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами. При цьому вважає, що матеріали справи містять достатні докази неналежного виконання відповідачкою договірних зобов`язань по утриманню та догляду за позивачкою та не містять доказів, які б спростували позовні вимоги ОСОБА_1 , що є підставою для розірвання договору довічного утримання в судовому порядку.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 проти скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ст.744 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона передає другій стороні у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме або рухоме майно, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчуджувача утриманням та/або доглядом довічно. Договір довічного утримання є одностороннім договором, за яким набувач наділений обов`язками, а відчуджувач правами.

Договір довічного утримання (догляду) укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч.1 ст.745 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 746 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Статтею 749 ЦК України передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

У статті 750 ЦК України зазначено, що набувач може бути зобов`язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду).

Відповідно до ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Статтею 754 ЦК України передбачено, що набувач не має права до смерті відчужувача продавати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину. На майно, передане набувачу за договором довічного утримання (догляду), не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Судом встановлено, що 20 лютого 2006 року між ОСОБА_4 (відчужувачем) та ОСОБА_3 (набувачем) укладено договір довічного утримання, що посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Тимофєєвою А.М. за реєстровим № 370, згідно умов якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_3 належне йому на праві приватної власності домоволодіння на АДРЕСА_1 , яке складається з цегляного житлового будинку загальною площею 67, 3 кв.м, житловою площею 47, 2 кв.м, цегляної літньої кухні-сараю, цегляної вбиральні та металевої огорожі. Ціна відчужуваного майна визначена в сумі 60 889 грн. 00 коп.

Відповідно до п.п. 6, 7 договору довічного утримання від 20.02.2006 року, ОСОБА_3 , як набувач зобов`язувалась довічно утримувати ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 250 грн 00 коп. на місяць.

Пунктом 8 зазначеного договору передбачено, що за згодою сторін набувач майна по наданню ОСОБА_4 та ОСОБА_6 довічного забезпечення визначається у вигляді забезпечення їх житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваному домоволодінні, а також необмежене користування господарськими спорудами та земельною ділянкою.

Згідно п. 9 договору від 20.02.2006 року сторони погодили, що цей договір може бути розірваний лише за згодою відчужувача або набувача, а в разі невиконання умов та відмови від добровільного розірвання - однією зі сторін договору в судовому порядку.

Також, сторони підтвердили, що укладений договір відповідає дійсним намірам і не носить характеру мнимої та удаваної угоди, а також не є зловмисною угодою (а.с. 118, т. 1).

26 травня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 9, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 10).

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання від 20.02.2006 року, позивачка ОСОБА_1 , як третя особа на користь якої укладено оспорюваний договір, посилалася на неналежне виконання відповідачкою зобов`язань за договором довічного утримання з часу його укладення. Так, згідно умов договору довічного утримання ОСОБА_3 зобов`язувалась забезпечувати ОСОБА_4 та ОСОБА_1 харчуванням, одягом, доглядом, надавати необхідну допомогу, сплачувати 250 грн матеріального забезпечення. Виконання відповідачем зазначених обов`язків, покладених на неї договором довічного утримання, носило періодичний, несистематичний характер, що не сприяло досягненню мети укладення оспорювного договору При цьому, починаючи з 2019 року ОСОБА_3 матеріального забезпечення в розмірі 250 грн на місяць не надає, харчуванням, одягом, медикаментами не забезпечує, комунальні послуги не сплачує, позивачку не навідує, по господарству не допомагає.

Судом на підставі показів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 встановлено, що за життя ОСОБА_4 жодних претензій до відповідачки щодо неналежного виконання нею умов договору довічного утримання у сторін договору не було. До 2019 року стосунки між позивачкою та відповідачкою були дуже добрими, остання допомагала ОСОБА_1 по господарсту, привозила продукти харчування, часто навідувала. Після звернення до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання у 2019 році відносини між позивачкою та відповідачкою зіпсувалися. ОСОБА_1 відмовлялася від отримання грошових коштів від ОСОБА_12 , посилаючись на небажання продовжувати з відповідачкою договірні відносини. Коли ОСОБА_4 хворіла, кошти на лікування позивачки давали сусіди.

Згідно показів свідка ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відповідака ОСОБА_3 надавала всю необхідну допомогу як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_1 , забезпечувала їх продуктами харчування, здійснювала за власний кошт поточний ремонт будинку, заміну вікон та дверей у будинку, сплачувала комунальні послуги. Крім того, ОСОБА_15 сплатила усі витрати, пов`язані з похованням ОСОБА_4 .

Як убачається з показів свідка ОСОБА_16 , ОСОБА_3 допомагала як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_1 , забезпечувала їх всім необхідним, допомагала по господарству, прибирала, за власний кошт провела заміну вікон і дверей у будинку, а також сплатила борги позивачки за комунальні послуги. Стосунки між сторонами до 2019 року були добрі, а погіршились на початку 2019 року, після появи дочки ОСОБА_1 - ОСОБА_17 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_3 з 2006 року належним чином виконувала зобов`язання щодо утримання відчужувача - ОСОБА_4 та третьої особи - позивачки ОСОБА_1 згідно умов, визначених у договорі довічного утримання від 20 лютого 2006 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та показаннями свідків у їх сукупності.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок недієздатності.

Підстави для розірвання договору довічного утримання (догляду) в судовому порядку визначені статтею 755 ЦК України.

Так, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення «неналежне виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду)», тому, вирішуючи таке питання, суд повинен ураховувати конкретні обставини справи, умови договору довічного утримання (догляду) та положення статті 651 ЦК України, які визначають загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Верховний Суд у постанові від 13 травня 2021 року (справа № 752/818/17) та від 24 червня 2021 року (справа № 644/1566/19) зазначив, що істотними умовами договору довічного утримання є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг. Відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності тих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 6 травня 2020 року у справі № 755/1750/19.

Відтак, саме на відповідача, як набувача відчуженого за договором довічного утримання нерухомого майна, покладено обов`язок доведення належного виконання договірних зобов`язань за договором довічного утримання.

Встановлено, що сторони визначили та погодили у договорі довічного утримання від 20.02.2006 року істотні умови, згідно яких відповідачка ОСОБА_4 зобов`язувалась надавати ОСОБА_4 та позивачці ОСОБА_1 довічне утримання у вигляді забезпечення їх житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваному домоволодінні, а також необмежене користування господарськими спорудами та земельною ділянкою. Крім того, ОСОБА_3 зобов`язувалась довічно утримувати ОСОБА_4 та позивачку ОСОБА_1 , забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. При цьому, розмір матерільного забезпеченням визначено сторонами у розмірі 250 грн щомісяця.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів виконання відповідачкою умов договору довічного утримання щодо надання необхідної допомоги та грошового забезпечення позивачці ОСОБА_1 .

Так, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт надання відповідачкою матеріального забезпечення у розмірі 250 грн щомісячно до часу звернення позивачки до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, оскільки надані відповідачкою квитанції про переказ грошових коштів стосуються періоду після пред`явлення до неї вимоги про розірвання договору довічного утримання.

При цьому, не можна вважати належними доказами на підтвердження виконання відповідачкою умов договору довічного утримання від 20.02.2006 року долучені нею до матеріалів справи квитанції про сплату комунальних послуг та товарні чеки на купівлю дверей та інших господарських товарів, необхідних для проведення поточних ремонтних робіт у будинку, оскільки зазначені витрати здійснені ОСОБА_3 не у зв`язку з виконанням договору довічного утримання, а на виконання обов`язку, передбаченого ст. 322 ЦК України щодо утримання нерухомого майна, яке перебуває у її власності.

Інших належних доказів на підтвердження виконання ОСОБА_3 умов оспорюваного договору довічного утримання матеріали справи не місяць.

Щодо показань свідків, допитаних в суді першої інстанції, якими на думку суду першої інстанції підтверджується належне виконання відповідачкою зобов`язань за договором довічного утримання, то такі, на думку колегії суддів, не можуть бути беззаперечними доказами у даній справі та підтверджувати систематичність та періодичність надання відповідачкою необхідної допомоги позивачці, яка згідно п.п. 6, 7 договору довічного утримання повинна полягати у забезпеченні відчужувача та третьої особи харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою на суму 250 грн 00 коп. на місяць, оскільки підлягають оцінці в сукупності з іншими належними доказами виконання передбачених договором довічного утримання обов`язків, яких матеріали справи не містять.

Враховуючи, що відповідач не довела належного виконання договору довічного утримання, що згідно п. 9 договору є підставою для його розірвання, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 тарозірвання договору довічного утримання від 20 лютого 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Тимофєєвою А.М., за реєстровим № 370.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 29 травня 2023 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволити.

Розірвати договір довічного утримання від 20 лютого 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Тимофєєвою А.М., за реєстровим № 370.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра