Провадження № 22-ц/4808/72/24
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Максюти І. О., Пнівчук О. В.,

секретаря Кузнєцова В.В.

за участю

представника апелянта адвоката Шиманської Н.С.

представника позивача адвоката Широких Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Широких Юлія Валеріївна, на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2022 рокув складі судді Пастернак І. А., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого складено 12 жовтня 2022 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур Антоніна Анатоліївна, про визнання виконавчого напису, таким що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А., про визнання виконавчого напису, таким що не підлягає виконанню.

Позов обґрунтовано тим, що 01 листопада 2016 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачка передала їй у власність грошові кошти в сумі 765 462,00 грн, що еквівалентно 30 000 доларів США за курсом НБУ на день посвідчення цього договору. Цього ж дня на виконання зобов`язання за договором позики між сторонами укладено договір іпотеки, згідно умов якого вона передала в іпотеку двокімнатну квартиру, загальною площе 54,8 кв.м., жилою площею 40,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

07 грудня 2017 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А. вчинено виконавчий напис № 2084 про стягнення на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у загальному розмірі 767 162,00 грн за рахунок майна, переданого в іпотеку як забезпечення виконання зобов`язання. 07 травня 2018 року заступником начальника Івано-Франківського міського ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Богаком Я.В. винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Вважає, що виконавчий напис № 2084 вчинено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А. з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Крім того, оцінку квартири проводили без її участі, тобто, квартира експертом не оглядалась, що піддає сумніву об`єктивності проведення оцінки.

Зазначає, що про питання щодо винесення виконавчого напису та подальше його виконання їй стало відомо лише 09 червня 2021 року, у зв`язку із чим вона була позбавлена можливості спростувати наявність безспірної заборгованості та в інший спосіб захистити свої права та інтереси.

Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2084 від 07 грудня 2017 року, виданий приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А.

Короткий зміст рішень судів

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нотаріус вчинив виконавчий напис після спливу тридцяти днів після направлення письмової вимоги про усунення порушень (про погашення заборгованості), яка була направлена на адресу позивачки 02 листопада 2017 року. На момент вчинення приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А. виконавчого напису № 2084 від 07 грудня 2017 року позивачка мала безспірну заборгованість перед відповідачкою, доказів погашення заборгованості суду не надала, тому нотаріусом було дотримано при вчиненні даного виконавчого напису вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Суд також зазначив, що відповідачкою подано заяву про застосування строку позовної давності. Однак, суд не досліджував питання щодо наявності чи відсутності підстав для застосування строку позовної давності, оскільки під час розгляду справи встановлено, що права чи інтереси позивача не порушені.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Широких Ю. В. залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2022 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Широких Ю. В., задоволено частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Широких Ю. В., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що зазначені у виконавчому написі до стягнення суми не є безспірними в силу їх неправильного розрахунку, зробленого нотаріусом. Так, у тексті оспорюваного виконавчого напису зазначено про стягнення заборгованості за договором позики у загальній сумі 767 162,00 грн, яка складається з суми боргу у розмірі 765 462,00 грн та витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису нотаріуса в розмірі 9 655,00 грн. Водночас, при додаванні цих сум загальний розмір складає 775 117,00 грн.

Також вказує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі доказами надіслання ОСОБА_1 та отримання нею вимоги про усунення порушень за договором позики грошових коштів, що свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця про вимогу про усунення порушення.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Шиманська Н. С. посилається на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. Позивачка особисто визнала у судовому засіданні, що вона не виконала умови договору та не повернула борг відповідачці в обумовлений строк. Заява про погашення боргу була направлена на адресу позивачки, яка зазначена у договорі позики та договорі іпотеки. Проте, не отримана нею виключно через свою бездіяльність та небажання повернути борг ОСОБА_3 . Крім того, в ході розгляду справи позивачка зазначала, що отримувала від відповідача неодноразові прохання повернути позичену грошову суму, однак не має можливості повернути борг.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 01 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передала позичальнику у власність грошові кошти в сумі 765 462, 00 грн, що еквівалентно 30 000 доларів США за курсом НБУ на день посвідчення цього договору, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк (т.1 а.с.7).

Згідно з пунктів 4,5 Договору позичальник зобов`язався повернути всю позику до 01 листопада 2017 року. При цьому сума грошей, що підлягають поверненню, визначається в еквіваленті 30 000 (тридцять тисяч ) доларів США по курсу НБУ на день повернення коштів. Повернення позики (її частини) підтверджується розпискою позикодавця.

На виконання зобов`язання за договором позики, 01 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки. Відповідно до умов договору іпотеки іпотекодавець передала в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площе 54,8 кв.м, жилою площею 40,6 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Загальна вартість предмету іпотеки за згодою сторін встановлена в розмірі 800 000,00 грн на день укладення цього договору (т.1 а.с.8).

27 жовтня 2017 року ОСОБА_2 надіслала позивачці заяву, в якій нагадувала їй про сплив строку повернення позики (т.1 а.с.55).

02 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А. із заявою, в якій просила повідомити ОСОБА_1 про сплив строку повернення позики та можливість добровільно розрахуватись до 02 грудня 2017 року (т.1 а.с.56).

Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А. 02 листопада 2017 року направила на адресу ОСОБА_1 відповідне повідомлення (т.1 а.с.58). Дане повідомлення повернулось за закінченням встановленого строку зберігання (т.1 а.с.59).

07 грудня 2017 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А. вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером №2084 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики, строк виконання зобов`язань за яким настав 01 листопада 2017 року, а саме 765 462,00 грн, а також витрати, пов`язані із вчинення виконавчого напису нотаріуса в розмірі 9 655,00 грн, за рахунок майна, переданого в іпотеку як забезпечення виконання зобов`язання, за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Мачкур А. А. 01 листопада 2016 року за реєстраційним №1282. Загальна сума, що підлягає стягненню складає 767 162, 00 грн (т.1 а.с.54).

Згідно протоколу №327321 проведення електронних торгів від 18 квітня 2018 року, реєстраційний номер лота:270069 іпотека: двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , торги не відбулися, у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів (т.1 а.с.60).

Відповідно до постанови заступника начальника Івано-Франківського міського ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Багака Я. В. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 07 травня 2018 року, ОСОБА_2 передано в рахунок погашення боргу квартиру, яка належала ОСОБА_1 (т.1 а.с.61).

18 травня 2018 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А. видано свідоцтво про належність ОСОБА_3 на праві власності нерухомого майна, що складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_3 (т.1 а.с.63). Цього ж дня приватним нотаріусом зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; номер запису про право власності: 26220506 (т.1 а.с.64).

ОСОБА_2 02 грудня 2021 року подала до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Таким актом законодавства є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Тож відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15 зазначила, що наведена норма Порядку вчинення нотаріальних дій спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом.

Матеріалами справи підтверджується, що 02 листопада 2017 року приватним нотаріусом на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) направлено вимогу про усунення порушень договору позики рекомендованим поштовим відправленням, однак ця вимога не була вручена позивачці та повернута з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 59 том 1).

Отже, на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису №2084 від 07 грудня 2017 року про стягнення із позивачки на користь ОСОБА_3 767 162 грн були відсутні відомості щодо отримання ОСОБА_1 за місцем її реєстрації/проживання вимоги про усунення порушень за договором позики, що позбавило останню права подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або оспорити вимоги позикодавця, що свідчить про порушення приватним нотаріусом підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Таким чином, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису та порядку повідомлення боржника щодо вимоги про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав виконання приватним нотаріусом вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій та дотримання законодавчої вимоги щодо належного повідомлення боржника.

Разом із цим, ОСОБА_3 подала до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, вказуючи на те, що позивачкою пропущено строк на звернення до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 в позовній заяві зазначала про необізнаність існування виконавчого напису нотаріуса, а також про те, що про його існування вона дізналась лише 09 червня 2021 року під час візиту відповідачки з адвокатом за адресою її проживання з вимогою звільнити житлове приміщення.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

При таких обставинах, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.

З метою перевірки доводів сторін щодо початку перебігу позовної давності та виконуючи вказівки Верховного Суду у постанові від 11 жовтня 2023 року, з яких було скасовано попереднє судове рішення апеляційного суду, Івано-Франківським апеляційним судом витребувано уІвано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копії матеріалів виконавчого провадження № 55448851 щодо примусового виконання виконавчого напису від 07 грудня 2017 року за № 2084.

Відповідно до наданих Івано-Франківським відділом державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі копій матеріалів виконавчого провадження встановлено, що оспорюваний виконавчий напис був пред`явлений до примусового виконання у грудні 2017 року.

Постановою заступника начальника Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби від 28 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження №55448851. Вказана постанова була направлена ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 рекомендованим листом, що підтверджується списком рекомендованих листів №33 (28 грудня 2017 року), оригінал якого оглянуто у судовому засіданні (т.2, а.с.98, 99, 205-207).

Також 28 грудня 2017 року заступником начальника Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби винесено постанову про арешт майна боржника. Зокрема, накладено арешт на квартири АДРЕСА_4 (т.2 а.с. 101).

Постановою заступника начальника Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби від 30 січня 2018 року описано та накладено арешт на двокімнатну квартиру, загальною площею 54,8 кв.м. по АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 105-106, ).

01 лютого 2018 року заступник начальника Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби виніс постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні (т.2 а.с. 106).

Постановою заступника начальника Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби від 05 травня 2018 року передано ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом №2084 від 07 грудня 2017 року, що видав приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А., на двокімнатну квартиру, загальною площею 54,8 кв.м. по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 (т. 2 а.с.110).

21 червня 2018 року заступник начальника Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №2084 від 07 грудня 2017 року (т. 2 а.с.118).

Зазначені постанови державного виконавця також направлялись позивачці на адресу: АДРЕСА_1 .

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Враховуючи, що постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена ОСОБА_1 рекомендованим листом на адресу місця її проживання - АДРЕСА_1 , знаючи про закінчення строку повернення грошових коштів за договором позики від 01 листопада 2016 року, наявність договору іпотеки від 01 листопада 2016 року, беручи до уваги принцип «розумної обачності», колегія суддів вважає, що позивачка об`єктивно мала можливість дізнатися про порушення своїх прав у грудні 2017 році або у січні 2018 року.

Із позовом про визнання виконавчого напису, таким що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 звернулась 18 серпня 2021 року, тобто після спливу позовної давності.

Доказів, які б свідчили про те, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права у грудні 2017 році або у січні 2018 року, позивач суду апеляційної інстанції не надала, у зв`язку із чим, колегія суддів, зважаючи на презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, та беручи до уваги заяву відповідачки про застосування позовної давності, вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку із у зв`язку зі спливом позовної давності.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Широких Юлія Валеріївна задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису, таким що не підлягає виконанню відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач Л. В. Василишин

Судді: І. О. Максюта

О. В. Пнівчук