Провадження № 2/127/5293/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Шаміної Ю.А.,

при секретарі судового засідання Петуховій Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через свого представника адвоката Вишневську О.С. звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди та моральної шкоди. Свої вимоги мотивували тим, що 08.09.2018 Відділом поліції №1 (Лівобережний відділ поліції) РУП ГНУП України у Вінницькій області до ЄРДР внесені відомості про кримінальне порушення, кваліфіковане за ч. 2 ст. 194 КК України за фактом умисного знищення шляхом підпалу автомобіля марки RENAULT модель MASTER тип спеціалізований вантажний фургон малотоннажний - В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 . В ході досудового розслідування встановлено, що умисний підпал автомобіля вчинив малолітній ОСОБА_4 , який станом на 08.09.2018 не досяг віку чотирнадцяти років. Після встановлення особи підпалювача, його батько - ОСОБА_3 запропонував добровільно повністю відшкодувати заподіяний збиток та написав власноручну розписку, згідно якої зобов`язався сплатити ОСОБА_2 кошти за спалений автомобіль у сумі 110000 грн до кінця 2018 року. Однак в подальшому відповідач почав ухилятись від виконання зобов`язання і до теперішнього часу не відшкодував заподіяну діями малолітнього сина ОСОБА_4 шкоду. В зв`язку з протиправною поведінкою відповідача позивач ОСОБА_2 зазнав душевних страждань, чий йому було завдано моральну шкоду, яку останній оцінив в розмірі 20000,00 грн. З огляду на викладене позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду завдану малолітнім ОСОБА_4 в розмірі 110000,00 грн, а також стягнути на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн та судові витрати.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2021 позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернуто.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 19.11.2021 ухвалу Вінницького міського суду вінницької області від 15.09.2021 скасовано і справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

01.12.2021 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без руху.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін.

Ухвалою суду від 18.07.2022 по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження по справі зупинено до надання висновку (а.с. 154-156 т. №1).

Ухвалою суді від 28.10.2022 відновлено провадження по справі.

22.11.2022 на адресу суду представник позивача - адвокат Вишневська О.С. надала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. №75997), згідно якої просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду (збитки), завдані малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років) ОСОБА_4 , сином ОСОБА_3 в сумі 110000 грн(а.с. 191 т. №1 ).

30.11.2022 на адресу суду представник позивача - адвокат Вишневська О.С. надала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. №77688), згідно якої просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду (збитки), завдані малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років) ОСОБА_4 , сином ОСОБА_3 в сумі 290398,20 грн (а.с. 199 т. №1).

Ухвалою суду від 01.05.2023 заяви про збільшення позовних вимог залишено без розгляду.

01.06.2023 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області, яка залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 04.07.2023, призначено по справі додаткову судову транспортно-товарознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 08.01.2024 відновлено провадження по справі, призначено судове засідання на 06.02.2024 року, яке було відкладено у зв`язку з неявкою в судове засідання представника позивача та представника відповідача за їх клопотаннями.

Відповідач своїм правом на відзив не скористався.

У судове засідання, призначене на 18.03.2023, учасники справи повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися в порядку, визначеному чинним законодавством.

15.03.2024 до суду надійшла заява (вх. №ЕП-5175) представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Вишневської О.С., яка діє на підставі ордера серії ВН №129183 на надання правової допомоги від 15.10.2021 та ордера серії ВН №129184 від 15.10.2021 на надання правової допомоги, згідно якої остання просила розгляд справи призначити на іншу дату у зв`язку із призначенням Житомирським апеляційним судом до розгляду апеляційної скарги на 18.03.2024 о 10:15.

Також 18.03.2024 від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Федорова Ю.А., який діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1027085 від 19.01.2022, надійшла заява (вх. №ЕП-5233) в якій він повідомив, що не зможе бути присутнім у судовому засіданні, оскільки з 29.01.2024 по 29.02.2024 перебуває на лікарняному. Також просив викликати у наступне судове засідання судового експерта Михайла Івасика.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Положеннями частини 2 ст. 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Дослідивши клопотання про відкладення розгляду справи, враховуючи повторну неявку учасників справи у судове засідання, суд вважає, що підстави для їх задоволення відсутні.

Позиція адвоката Вишневської О.С. викладена у позовній заяві. Водночас заявлене нею клопотання не містить ні доводів на підтвердження неможливості розгляду справи по суті у відсутність представника позивачів, ні обґрунтованої необхідності розгляду справи за її особистої участі.

При цьому суд зауважує, що представники сторін, за обставин викладених у їх клопотаннях, не були позбавлені можливості заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

Що стосується клопотання представника відповідача адвоката Федорова Ю.А. у частині виклику у судове засідання судового експерта, то суд зауважує, що вказане клопотання жодним чином представником не обґрунтовано у зв`язку з чим до задоволення не підлягає.

Дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки RENAULT, модель MASTER, тип спеціалізований вантажний фургон малотоннажний -В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є (а.с. 31-32 т. №1).

Відповідно до розписки, написаної ОСОБА_3 , останній зобов`язався сплатити ОСОБА_2 кошти за спалений його сином автомобіль Reno Master у сумі 110000 грн до кінця 2018 року (а.с. 30 т. №1). Тим же ОСОБА_3 визнає, що його малолітній син ОСОБА_4 завдав ОСОБА_1 майнову шкоду.

08.09.2018 слідчим СВ Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Хацьола В.В. складено протокол огляду місця події з доданою до нього ілюстративною таблицею (а.с. 112-118 т. №1).

Крім того, 09.09.2018 у малолітнього ОСОБА_4 відібрано особисті пояснення щодо обставин події (а.с. 119 т. №1).

З врахуванням викладеного, суд вважає встановленим факт підпалу малолітнім ОСОБА_4 , батьком якого є відповідач ОСОБА_3 , автомобіля який належить позивачу ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний моральний розвиток.

Виходячи з вказаної норм перш за все дитина має виховуватись в дусі поваги до прав і свобод інших людей і цей обов`язок покладається саме на батьків.

Право людини на особисту недоторканість, на охорону здоров`я, повагу честі гідності є основоположними і мають закладатися батьками при здійсненні свого обов`язку щодо належного виховання. При цьому ці права належать кожній людині і мають поважатися і додержуватися кожною людиною, з урахуванням того, що інша особа має такі ж самі права. Навіть право на самооборону не є необмеженим. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням (ч. 2 ст. 19 ЦК України).

Будь-яких доказів, на підставі яких суд має можливість прийти до висновку, що шкода позивачу ОСОБА_1 не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення відповідачем від здійснення виховання та нагляду за малолітнім сином ОСОБА_4 - не надано, внаслідок чого шкода, завдана останнім, має бути відшкодована саме відповідачем ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних прав за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зміст ст.ст. 11, 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність майнової шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала майнової шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала майнової шкоди, та її результатом - майновою шкодою; вина особи, яка завдала майнової шкоди. При цьому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях із відшкодування майнової шкоди передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача майнової шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні майнової шкоди. Особа, якій спричинено майнову шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання такої шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої майнової шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати таку шкоду. Аналогічні правові висновки містять постанови Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі №199/6521/19, від 23 вересня 2021 року по справі №199/3654/18.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи №5590/22-21 від 20.10.2022 ринкова вартість автомобіля RENAULT MASTER, тип спеціалізований фургон малотонажний-В, р.н. НОМЕР_1 , 2003 року випуску станом на 08 вересня 2018 року складала величину 160474 грн. Наданий на дослідження автомобіль RENAULT MASTER тип спеціалізований фургон малотонажний - В, р.н. НОМЕР_1 , 2003 року випуску відповідно Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, реєстраційний код у Реєстрі методик проведення судових експертиз 12.2.03., дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 12.09.2009 р. відновленню не підлягає, тому дати відповідь на питання не видається за можливе. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля RENAULT MASTER, тип спеціалізований фургон малотонажний - В, р.н. НОМЕР_1 , 2003 року випуску в результаті його пошкодження від пожежі, яка сталась 08 вересня 2018 року, станом на 08 вересня 2021 року складала величину 178694,7 грн. Згідно ст. 72 ЦПК України, експерт повідомляє, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля RENAULT MASTER, тип спеціалізований фургон малотонажний - В, р.н. НОМЕР_1 , 2003 року випуску в результаті його пошкодження від пожежі, яка сталась 08 вересня 2018 року, станом на 13 жовтня 2022 року (дата огляду автомобіля), складає величину 290398,2 грн (а.с. 168-181 т. №1).

Згідно висновку експерта за результатами проведення додаткової судової транспортно-товарознавчої експертизи №14ЕІ-12/2023 від 27.12.2023, ринкова вартість автомобіля марки RENAULT, модель MASTER, тип спеціалізований вантажний фургон малотонажний - В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, станом на 08 вересня 2018 року у разі демонтування двигуна та акумуляторної батареї, складає 101985,96 грн (3613,37 доларів США). Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки RENAULT, модель MASTER, тип спеціалізований вантажний фургон малотонажний - В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, в результаті його пошкодження внаслідок підпалу, який стався 08 вересня 2018 року, станом на 08 вересня 2021 року в разі демонтування двигуна та акумуляторної батареї, складає 93790,43 грн (3508,58 доларів США). Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки RENAULT, модель MASTER, тип спеціалізований вантажний фургон малотонажний - В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, в результаті його пошкодження внаслідок підпалу, який стався 08 вересня 2018 року, станом на 13.10.2022 року в разі демонтування двигуна та акумуляторної батареї, складає 127109,34 грн (3475,91 доларів США) (а.с. 8-41 т. №2).

Враховуючи, що внаслідок вчинення дій малолітньої особи ОСОБА_4 , відповідачем за якого є його батько - ОСОБА_3 , заподіяно майнову шкоду позивачу ОСОБА_2 , яка в добровільному порядку відповідачем не відшкодована, тому суд приходить до висновку про задоволення позову, у межах заявлених позивачем ОСОБА_2 вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 110000,00 гривень завданої майнової шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз положень ст.11, 23, 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди (наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи); протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Виключенням є передбачені ч.2 ст. 1167 ЦК України випадки, коли моральна шкода відшкодовується незалежно від вини її заподіювача. Необхідним, зокрема, є з`ясування, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому при визначені розміру компенсації моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Наведені правові висновки суду узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 жовтня 2019 року по справі №148/2109/17, від 04 березня 2020 року по справі №641/3547/17, від 22 липня 2020 року 520/11029/14-ц, від 10 лютого 2021 року по справі №199/6521/19, від 29 вересня 2021 року по справі №757/33629/19-ц.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем ОСОБА_2 не надано суду доказів наявності шкоди, або наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, фактів заподіяння ОСОБА_2 моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі ОСОБА_2 оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а тому в даній частині позов задоволенню не підлягає.

Відносно розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі №509/5043/17 (провадження №61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник - адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу».

На підтвердження того, що позивачам надано правничу допомогу матеріали справи містять: витяги із договорів №459/ц-21, №467/ц-21 від 02.09.2021, ордер серії ВН №129183 на надання правової допомоги від 15.10.2021, ордер серії ВН №129184 від 15.10.2021 на надання правової допомоги (а.с. 54, 55, 58, 59 т. №1)

Разом з тим, стороною позивачів не надано суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, а також не заявлено про надання таких доказів у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката відсутні.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 110000,00 грн (сто десять тисяч гривень) у відшкодування матеріальної шкоди.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 1100,00 грн (одна тисяча сто гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна