_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/5125/24
Провадження № 2/947/2230/24
УХВАЛА

про залишення "клопотання/заяви " без руху

18.03.2024 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Літвінова І.А, ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до «держави-агресора російська федерація» про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло «клопотання/заява» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . «Клопотання/заява» за своїм змістом може вважатися позовною заявою. Позов пред`явлено до відповідача з найменуванням «держава-агресор російська федерація». Суть справи - стягнення моральної шкоди.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Одеси справі присвоєно єдиний унікальний номер 947/5125/24; головуючим визначено суддю Літвінову І.А.

Справа відноситься до юрисдикції місцевого загального суду та підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду, як особи які мають цивільну процесуальну дієздатність, що полягає в здатності особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді в тому числі й через представника.

Позовну заяву підписано представником позивачів - адвокатом Возіковою Н.В., на підтвердження повноважень якої надано довіреністі від 23.01.2024 року.

Відповідно до ч. 17 статті 28 ЦПК України, позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією російської федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача.

Позивачі зареєстровані у Київському районі міста Одеса.

Справа за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підсудна Київському районному суду м. Одеси.

Згідно з ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» для подання позову в український суд проти будь-якої іноземної держави необхідно отримати на це відповідну згоду від компетентних органів такої держави.

Однак, постановою Верховного Суду від 14.04.2022 року по справі № 308/9708/191 було викладено правову позицію, що «після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни»

Крім того, Верховним Судом було зазначено, що починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства РФ в Україні запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з РФ».

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Проте, пред`явлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України з огляду на наступне.

Так, із позовної заяви вбачається, що відповідачем у справі вказано: держава-агресор російська федерація та зазначено адресу: 103274, російська федерація, місто Москва, Краснопресненська набережна, буд.2. RUSSIAN FEDERATION код ISO RU/RUS 643.

Суд звертає увагу позивачів, що позивачами зазначено у якості відповідача «державу-агресора російську федерацію» як суб`єкта міжнародних відносин, але не зазначено орган цієї держави, який має право здійснювати представництво цієї держави при розгляді справ в судах України, тобто не зазначено в особі кого виступає відповідач «держава-агресор російська федерація».

За таких обставин, позивачу необхідно уточнити відповідача, оскільки будь-яка держава виступає стороною як в міжнародних публічних, так і в міжнародних приватно-правових відносинах через відповідні компетентні органи держави.

Крім того, нормами ч. 7 ст. 43 ЦПК України чітко передбачено, що у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Тобто, це не право, а обов`язок сторони надати доказ надсилання копій документів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи.

Вказані приписи норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст.ст. 7, 43 ЦПК України, щодо гласності судового процесу та дотримання прав та обов`язків учасників процесу.

В той же час, позивачами не було долучено до позовної заяви жодних доказів на підтвердження направлення відповідачу примірника даної позовної заяви та доданих до неї документів.

В будь-якому разі судовий процес не може набувати формального характеру, оскільки судове провадження спрямоване на ефективний спосіб захисту особи, яка звернулася до суду.

Судом враховано, що 24.02.2022 року розірвано дипломатичні відносини між Україною і російською федерацією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території російської федерації та діяльність дипломатичних установ російської федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади російської федерації за посередництва третіх держав не здійснюється. Також припинено доставку поштових відправлень до/з російської федерації з перших днів повномасштабного вторгнення.

Однак, у мережі Інтернет є інформація про наявність електронної пошти, оскільки .gov.ru - головний домен російських державних сайтів, тому з метою дотримання конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом суд вбачає за необхідне вжити всіх можливих заходів для забезпечення можливості повідомлення відповідача шляхом надіслання позову з додатками.

Дотримання процесуальних умов повідомлення відповідача про те, що подано позов, направлення копії позову з додатками є важливим з огляду на майбутнє виконання цього рішення суду в іноземних судових інстанціях, що приділяють увагу саме процесуальним моментам, а не розгляду справи по суті.

У зв`язку з наведеним, суд пропонує позивачу здійснити нотаріально посвідчений переклад позовної заяви та доданих до неї документів на російську мову та направити скан-копії такого перекладу, надавши належним чином завірені та оформлені докази направлення (з можливістю ідентифікувати адресу отримувача та відправника та додані до листа матеріали) чи за можливості направити копію заяви з додатками із-за кордону, з країни, яка має пряме поштове сполучення з російською федерацією.

Суд звертає увагу на норми ст. 176 ЦПК України про те, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується. Якщо позов підлягає грошовій оцінці, то обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, тобто з яких міркувань позивач виходив, визначаючи саме такий розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Треба зазначити, що законодавство не передбачає презумпцію моральної шкоди, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги співмірності та пропорційності. Розмір відшкодування є предметом доказування, а отже, позивачі мають довести суду, що пропонований ними розмір компенсації у сумі 160 000,00 євро ( і саме в такій валюті) відповідає вказаним вимогам.

Згідно з частиною другою статті 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND), «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя.

У позовній заяві позивачі зазначили, що вони звільнені від сплати судового збору, посилаючись на пункт 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до положень пункту 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Позивачі обґрунтовують завдану їм моральну шкоду самим фактом збройної агресії іншої держави відносно України, проте із диспозиції статті підставами звільнення зазначено зв`язок особи з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення особи з тимчасово окупованих територій України, або загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Однак, із позовної заяви факти проживання позивачів на тимчасово окупованій території, чи вимушене переселення позивачів з тимчасово окупованої території, чи загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі, викрадення або знищення чи пошкодження нерухомого чи рухомого майна позивача, не встановлено.

Тому, суд проаналізувавши підстави звільнення, причинний зв`язок та обґрунтування позову, враховуючи, що безпідставне ненадходження до державного бюджету коштів за сплату судового збору порушує інтереси держави, не вбачає підстав звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому слід зауважити, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягав би стягненню як за вимогу майнового характеру.

Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND), «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя.

Однак, виходячи із європейських цінностей та військової агресії з боку російської федерації, судові процедури повинні бути справедливими, тому в даному випадку особа не може бути позбавлена права на звернення до суду з приводу несплати судового збору, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Проте, інші вищенаведені недоліки позовної заяви унеможливлюють відкриття провадження у справі.

Враховуючи те, що позивачами подано позов з недоліками, позовна заява залишається без руху із встановленням позивачам строку усунення наведених недоліків шляхом надання позову у новій редакції у кількості учасників справи, де слід зазначити вірного відповідача, оскільки будь-яка держава виступає стороною, як в міжнародних публічних, так і в міжнародних приватноправових відносинах, через відповідні компетентні органи держави, надати докази направлення позовної заяви з додатками відповідачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою судді від 11.03.2024 року процесуальні строки щодо вирішення питання про відкриття провадження у цивільній справі № 947/5125/24 продовжено.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

Керуючись ст.ст. 28, 175, 185 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

"Клопотання/заяву", як позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до «держави-агресора російська федерація» про стягнення моральної шкоди залишити без руху.

Встановити позивачам десятиденний строк з дня одержання копії цієї ухвали на усунення недоліків позовної заяви відповідно до мотивувальної частини цієї ухвали.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надіслати особі, що звернулася із позовною заявою до суду, роз`яснивши, що у випадку виконання ухвали та усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, вона буде вважатись поданою у день первісного її подання до суду. Інакше позовна заява буде вважатися не поданою і повернута позивачеві разом із доданими до неї матеріалами, що не позбавить позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Літвінова І. А.