Справа № 156/389/24
Провадження № 2/156/176/24
Рядок статзвіту № 69
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2024 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючої судді Малюшевської І.Є.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду сел. Іваничі цивільну справу № 156/389/24

за позовом

ОСОБА_1 , представник позивачки - адвокат Свередюк Юлія Анатоліївна,

до ОСОБА_2

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3

про стягнення аліментів на період навчання,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 - не з`явилася,

представник позивачки ОСОБА_4 - не з`явилася,

відповідач ОСОБА_2 не з`явився,

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 не з`явилася,

в с т а н о в и в :

І. Суть спору

ОСОБА_1 через представника - адвоката Свередюк Ю.А. звернулася до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом про стягнення з її батька ОСОБА_2 аліментів на її утримання на період навчання, до досягнення нею двадцяти трьох років.

У позовній заяві представник зазначає, що ОСОБА_1 є донькою відповідача ОСОБА_2 , якій вже виповнилось 18 років.

На даний час ОСОБА_1 навчається в Волинському національному університеті ім. Лесі Українки на денній формі навчання за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб, тобто стипендію не отримує, а тому потребує допомоги на придбання навчального приладдя, підручників, зошитів, посібників, канцтоварів, обслуговування комп`ютера, придбання одягу та харчування.

Представник позивачки вважає, що достатнім розміром аліментів на утримання ОСОБА_1 є 1/4 частина від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

При цьому матір ОСОБА_1 - ОСОБА_3 оплатила навчання згідно з договором про навчання у закладі вищої освіти (на умовах надання платної освітньої послуги) від 8 серпня 2023 року.

У зв`язку із вищенаведеним, представник позивачки просить суд ухвалити рішення та щомісячно стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на час навчання, але не довше як до досягнення останньою двадцяти трьох років.

ІІ. Позиція учасників процесу

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Разом з тим, в матеріалах справи містяться документи, відповідно до яких повноваження щодо представлення її інтересів в суді має адвокат Свередюк Ю.А. (ордер серії АС № 1088358 від 21.03.2024 року).

Представник позивачки ОСОБА_4 в судове засідання також не з`явилася, подала до суду заяву, у якій підтримала позовні вимоги та просила такі задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився. 23.04.2024 року подав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач повністю заперечив проти позову, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вимоги позивача вважає безпідставними та необґрунтованими. Так, відповідач стверджує, що на даний час він не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки, оскільки в зв`язку з перенесеними пораненнями у зоні бойових дій та акуботравмою був звільнений з лав Збройних Сил України та потребує постійного лікування і спостереження. Дохід відповідача складається лише із його заробітної плати у розмірі 13 200,00 грн., з якої він сплачує аліменти на неповнолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надає матеріальну допомогу позивачу щомісячно у розмірі 1 300,00 грн, сплачує податки та несе щоденні витрати найнеобхіднішого для дружини, дітей, зокрема, комунальні платежі, медикаменти, продукти, одяг. Жодних придбань на суму, яка б перевищувала десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідач не здійснював. Відповідач стверджує, що до досягнення донькою повноліття він сплачував аліменти і ніколи не ухилявся та і на даний час не ухиляється від свого обов`язку брати участь у вихованні та допомозі дитині по мірі своїх можливостей.

Відповідач наголошує, що у своєму позові позивач вказує, що навчається, а тому потребує допомоги на придбання навчального приладдя, одягу та інших речей. Разом з тим, не зазначає які саме позивач несе витрати, з чого вони складаються та у якому розмірі на місяць, не надано відомостей щодо місця її проживання, яку матеріальну допомогу надає матір доньки та у якому розмірі, тобто жодного документу на підтвердження даних тверджень. Відповідач стверджує, що лише з лютого 2023 року по жовтень 2023 року ним було перераховано на рахунок матері позивача понад 136 000,00 грн аліментів на дітей, що підтверджується копією довідки про розмір сплачених аліментів від 16.04.2024р. Відтак саме з даних аліментів матір доньки сплатила за навчання, а не за власні кошти, як вказує позивач. Також до заяви позивач надала довідку № 03/1201 від 11 березня 2024 року про навчання, в якій зазначено, що вона є студентом факультету філології денної форми навчання за рахунок коштів фізичних осіб першого (бакалаврського) рівня Волинського національного університету імені Лесі Українки (IV рівень акредитації). Але разом з тим позивач не зазначає, що користується пільгами передбаченими для Учасників бойових дій, адже 23 лютого 2024 року відповідачу видано посвідчення УБД, дані документи було подано до Волинського національного університету імені Лесі Українки для переведення доньки з платної форми навчання на державну.

Відповідач вважає, що доводи позивача в частині обґрунтованості позовних вимог ґрунтуються на припущенні, що є порушенням вимог частини 6 статті 81 ЦПК України. На думку відповідача, позивач ОСОБА_1 не довела існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком, не надала будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у позивачки потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням та розрахунку витрат саме у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, який є достатнім для забезпечення її потреб та підтвердження можливості відповідача надавати таку допомогу.

Відтак, ненадання позивачем будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі, у зв`язку з навчанням, є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на час навчання.

Крім цього, відповідач заперечує щодо відшкодування понесених позивачкою витрат на послуги адвоката у розмірі 5000 грн, оскільки дану суму вважає необґрунтованою та неспівмірною, такою, що не відповідає критеріям реальності таких витрат. Дана справа є справою незначної складності, а тому не потребувала затрат часу на опрацювання великого обсягу інформації для написання позовної заяви, більше того 5 000 грн - це половина заробітної плати відповідача, а стягнення даної суми призведе до погіршення матеріального стану відповідача.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 в судове засідання також не з`явилася. 08.04.2024 року від неї надійшла заява про здійснення розгляду справи без її участі, підтримання позову та прохання такий задовольнити.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 29.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд такої здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву, заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання, призначене на 25.04.2024 року належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи позивачка не з`явилася. Повноваження щодо представлення інтересів позивачки в суді має адвокат Свередюк Ю.А.

Представник позивачки ОСОБА_4 в судове засідання також не з`явилася, подала до суду заяву, у якій підтримала позовні вимоги та просила такі задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Сторона відповідача скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи без їхньої участі.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач у судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 16.07.2012 року із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 стягувалися аліменти на утримання доньок ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2012 року до досягнення ними повноліття (а.с.8-9).

Позивачка, як на підставу своїх позовних вимог, вказує на невиконання відповідачем його обов`язку як батька утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, що передбачено ст. 199 СК України.

За змістом статті 200 Сімейного кодексу України та відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Отже, спірні правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України, Конвенцією ООН про права дитини, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, тощо.

Із Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07.04.2006 року, судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є: відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.10).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час виповнилося вісімнадцять років.

Відповідно до довідки Волинського національного університету імені Лесі Українки № 03/1201 від 11.03.2024 року, ОСОБА_1 є студенткою факультету іноземної філології денної форми навчання за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб першого (бакалаврського) рівня Волинського національного університету імені Лесі Українки (IV рівень акредитації). Термін навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року (а.с.13).

Відповідно до договору № ІІІ ФІФ2023 с від 08.08.2023 року вартість навчання за кожен навчальний рік у ЗВО вищої освіти 2023/2024 н.р. становить 27 300 грн (а.с.14).

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 після досягнення нею повноліття продовжує навчання за денною формою навчання, що призводить до неможливості студентці офіційно працювати та отримувати доходи. Отже, повнолітня ОСОБА_1 об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, оскільки сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов вона потребує матеріальної допомоги від своїх батьків, що узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2019 в справі № 346/103/17, згідно з якою суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

Суд також враховує матеріальний стан відповідача. Як слідує з викладеного у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Такі обставини підтверджуєються копією посвідчення учасника байових дій, виданого 23.02.2024 року.

Відповідно до довідки від 16.04.2024 року № 10629, з січня 2023 року по жовтень 2023 року відповідно до судового наказу № 0303/731/2012 від 30.07.2012 року ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у загальній сумі 136 001,78 гривень.

З копії довідки № 207 від 04.03.2024 року слідує, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відповідно до виконавчого листа у лютому 2024 року стягнуто аліменти у розмірі 33,33 %, що становить 3 541,65 грн.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 09.06.2023 року слідує, відповідач ОСОБА_2 з 09.06.2023 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 .

Відповідно до акту про встановлення факту проживання, ОСОБА_2 зареєстрований в с. Волиця Морозовицька, однак фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а членами його сім`ї є: дружина ОСОБА_8 , донька дружини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька дружини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З виписного епікризу № 1195 від 07.06.2023 року солдата ОСОБА_2 слідує, що відповідач з 30.05.2023 року по 07.06.2023 року проходив лікування у стаціонарі госпітальної групи (смт. Олександрівка) Військової частини НОМЕР_3 із основним діагнозом: ВТ (від 28.05.2023 р.) ЗЧМТ струс головного мозку (МКХ-10 S06.0); супутній діагноз: астено-невротичний, інсомнічний синдром ситуативно обумовлені. Складний гіпермітропічний астигматизм.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позову у повному обсязі, оскільки стверджує, що не має можливості сплачувати аліменти, а вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими.

V. Оцінка доказів, застосоване судом законодавство та висновки суду

У відповідності до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частинами 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України).

Зазначене випливає також з Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у п.20 якої роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відтак, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Зважаючи на викладені у позовній заяві пояснення сторони позивача, викладені у відзиві на позовну заяву пояснення відповідача, а також враховуючи матеріали справи, суд погоджується з тим, що у зв`язку з навчанням дочка відповідача ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги.

Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, а матеріали справи таких не містять.

Разом з тим, однією з обов`язкових обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан дитини, майновий стан обох сторін, а також те, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків та інтереси їхньої дитини будуть у такий спосіб захищені.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку (докази протилежного у матеріалах справи відсутні), працевлаштований у ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» та має дохід і об`єктивну можливість виплачувати аліменти.

Перебування ОСОБА_2 в іншому шлюбі та наявність у ОСОБА_2 на утриманні іншої неповнолітньої дитини не є підставою для звільнення його від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальну допомогу.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу ОСОБА_1 після досягнення нею повноліття.

Наданий відповідачем ОСОБА_2 виписний епікриз свідчить про отримання ним 28.05.2023 року ВТ, ЗЧМТ струсу головного мозку (МКХ-10 S06.0), однак відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження наявності потреби чи проходження відповідачем постійного лікування та спостереження у зв`язку з таким станом його здоров`я.

Таким чином, обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів з відповідача на період навчання ОСОБА_1 у справі не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, позиції та матеріальний стан сторін, суд вважає, що на утримання позивачки на період навчання розумним та достатнім розміром аліментів буде 1/6 частка з усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно. Саме такий розмір аліментів, на переконання суду, відповідатиме інтересам позивачки, при цьому, не порушуючи, прав та інтересів відповідача та інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Про допустимість доказів зазначено у статті 78 ЦПК України згідно з вимогами якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що сторона позивача навела належні докази необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки у зв`язку з її навчанням, однак у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву позивачки про визначення розміру аліментів саме у частці від доходу, невизнання відповідачем позову у повному обсязі, керуючись принципом розумності і справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання на період навчання в розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 27.03.2024 року, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Відтак, позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

VI. Судові витрати

Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ураховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів на її утримання на період навчання на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а позов судом задоволено частково, то з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 807 (вісімсот сім) гривень 63 коп.

Щодо компенсації судових витрат на правничу допомогу

У позовній заяві представник позивача - адвокат Свередюк Ю.А., на підставі ст. 137, 141 ЦПК України, просила стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до якого написання заяви по суті справи (зокрема, позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення) 5 000 грн за кожну дію окремо (а.с.5).

Згідно з договором про надання правової допомоги б/н від 14.03.2024 року, адвокат Свередюк Ю.А. та ОСОБА_1 уклали договір про надання правничої допомоги (а.с.16). Відповідно до п. 3.1 договору фіксований розмір гонорару встановлюється для вчинення окремої дії на виконання договору: написання заяви по суті справи (зокрема, позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечння) 5 000 грн (кожна дія окремо); витрати на представництво в суді 5 000 грн.

21.03.2024 року адвокатом Свередюк Ю.А. видано ордер про надання ОСОБА_1 правничої допомоги в Іваничівському районному суді Волинської області на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 14.03.2024 року (а.с.18).

Відповідно до квитанції прибуткового касового ордеру № 15 від 21.03.2024 року на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 14.03.2024 року ОСОБА_1 сплатила адвокату Свередюк Ю.А. 5 000,00 гривень за написання позовної заяви (а.с.15а).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в т.ч. належать витрати: на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані, зокрема із залученням перекладачів.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Розмір таких витрат має бути співмірним з складністю справи, складністю та обсягом наданих послуг, затраченим адвокатом часом на надання таких послуг, а також ціною позову.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечує щодо відшкодування понесених позивачкою витрат на послуги адвоката у розмірі 5000 грн, оскільки дану суму вважає необґрунтованою та неспівмірною, такою, що не відповідає критеріям реальності таких витрат. Так, дана справа є справою незначної складності, а тому не потребувала затрат часу на опрацювання великого обсягу інформації для написання позовної заяви, більше того 5 000 грн - це половина заробітної плати відповідача, а стягнення даної суми призведе до погіршення матеріального стану відповідача.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положення частин першої та другої статті 141 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення в справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення в справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення в справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачкою послуг адвоката та понесення нею витрат на правничу допомогу. А, відтак, виходячи з того, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, а також підтвердження таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з того, що даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності; у спорах такого характеру судова практика є сталою; застосування великої кількості законів та підзаконних актів спірні правовідносини не передбачають; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та на збирання яких адвокат витратив би значний час.

З урахуванням обставин у цій справі, зокрема, складності справи, обсягу наданих адвокатських послуг і виконаних робіт у межах підготовки справи до судового розгляду та під час такого, суд вважає заявлений розмір витрат позивача за надані послуги правничої допомоги (гонорару успіху), який підлягає сплаті в порядку компенсації є неспівмірними із складністю цієї справи, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень, який є обґрунтованим та співмірним із предметом спору.

Відтак, витрати на професійну правничу допомогу підлягають до часткового відшкодування.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 430 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 27.03.2024 року на час навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір в розмірі 807 (вісімсот сім) гривень 63 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Представник позивачки: адвокат Свередюк Юлія Анатоліївна, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2

Суддя І. Є. Малюшевська