ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4170/24 Справа № 210/4775/23 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р.Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/4775/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Новак Артур Михайлович, на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року, яке ухвалено суддею Скотарем Р.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 січня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 14.05.2023, о 10 год. 15 хв., у м. Кривому Розі по вул. Соборності, 8, відповідачка ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом SEAT ALTEA, днз НОМЕР_1 , була недостатньо уважною, під час руху заднім ходом не переконалася в безпечності даного маневру та при виявленні перешкоди не вжила заходів до зменшення швидкості аж до зупинки, внаслідок чого скоїла наїзд на автомобіль «Skoda», днз НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 , після чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2023 року по справі № 210/2715/23 відповідачку ОСОБА_2 визнано винною за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400, 00 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_2 застрахована на підставі полісу № 209901371 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого розмір франшизи складає 2 000,00 грн (згідно відповіді на адвокатський запит від компанії страховика). З

а таких обставин відповідачка зобов`язана відшкодувати позивачу 2 000,00 грн франшизи, як частину завданої, але не відшкодованої йому шкоди.

Відповідачка відмовляється відшкодовувати позивачеві суму франшизи у добровільному порядку, а неодноразові звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з приводу сплати франшизи не дали бажаного результату.

Також, зазначив, що в результаті скоєного ОСОБА_2 ДТП, вина якої встановлена постановою суду, позивач ОСОБА_1 зазнав відповідної моральної шкоди, що виразилося в душевних переживаннях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його автомобіля, у зв`язку з чим, був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, що в свою чергу, вимагало додаткових зусиль для організації життя, оскільки ремонт автомобіля потребував значного часу та матеріальних затрат.

Крім того, наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує необхідністю витрачати свої кошти і час на звернення за правовою допомогою з метою відстоювання своїх прав в суді.

Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що ДТП відбулось з вини відповідачки ОСОБА_2 , яка на правовій підставі керувала транспортним засобом, та між її діями та наслідками, що настали є безпосередній причинний зв`язок, що встановлено постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2023 року по справі № 210/2715/23, враховуючи принцип виваженості, розумності та справедливості, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 30 000,00 гривень.

Під час підготовки до проведення судового розгляду позовної заяви позивача, ним були понесені наступні витрати: сплата судового збору за подання позову майнового характеру у розмірі - 1073,60 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. Загальна сума судових витрат становить 16 073, 60 грн, які на думку позивача підлягають стягненню з відповідачки на його користь.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь франшизу у розмірі 2000,00 грн, моральну шкоду у розмірі 30000 грн, понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн та судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу у розмірі 2000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 1000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1407,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 100,70 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Новак А.М., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн, та понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн та судовий збір у розмірі 1073,60 грн, посилаючись на те, що суд першої інстанції не дослідив в повному обсязі обставини справи та дійшов необґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Також, просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610,40 грн. та на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначений судом розмір моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, є значно заниженим та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом та був змушений докладати зусиль для організації свого життя, а також для відновлення свого порушенного права.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Зайцев О.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14.05.2023 року о 10 год. 15 хв. у м. Кривому Розі по вул. Соборності, буд.8, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом SEAT ALTEA, держномер НОМЕР_1 , була недостатньо уважна, під час руху заднім ходом не переконалася в безпечності даного маневру та при виявленні перешкоди не вжила заходів до зменшення швидкості аж до зупинки, внаслідок чого скоїла наїзд на автомобіль «Шкода» держномер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , після чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

ОСОБА_2 своїми діями порушила вимоги п. 2.3Б, 10.1, 10.9, 12.3, 13.1 ПДР та вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, згідно протоколу Серії ААД № 261108 від 18.05.2023 року, 14.05.2023 року о 10 год. 15 хв. у м. Кривому Розі по вул. Соборності, буд.8, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом SEAT ALTEA, держномер НОМЕР_1 , будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди, залишила місце пригоди.

ОСОБА_2 своїми діями порушила вимоги п. 2.1 а, в, д ПДР та вчинила правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Вказані обставини встановлені постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2023 року, якою притягнуто ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, із застосуванням відносно неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави, у сумі 3400,00 гривень та стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 гривень (а.с. 8-9).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , транспортний засіб «Skoda Oktavia», д.н.з НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 (а.с.7).

Відповідно до листа АТ «СК «АРКС» від 01.09.2023 року № 173-23/ЦВ, складеного на адвокатський запит Новака АМ., розмір франшизи по полісу ЕР 209901371, діючий на 14.05.2023 року, страхувальник ОСОБА_2 становить 2000,00 грн (а.с.10).

14 травня 2023 року позивачем до АТ «СК «АРКС» подано заяву на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП за участю забезпеченого полісом № ЕР209901371 транспортного засобу у розмірі 4667,50 грн (6667,50 грн 2000,00 грн (франшиза) (а.с. 44).

Відповідно до квитанції №43153623 від 22.11.2023 року, ОСОБА_2 на користь АТ «Страхова компанія «АРКС» сплачено регресний платіж у розмірі 4667,50 грн (а.с.45).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався ст. 1167 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_2 , який є винною у завданні шкоди, належному позивачу майну (пошкодження автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди), а тому остання повинна нести відповідальність за заподіяну моральну шкоду позивачеві, розмір якої суд визначив у 1 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Тобто, ч.1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Разом з тим, згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказаний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що внаслідок протиправної поведінки відповідачки порушено право володіння, користування та розпорядження ОСОБА_1 належним йому автомобілем, порушився звичний життєвий уклад, він через пошкодження автомобіля вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого переносив душевні та моральні страждання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідачки обов`язку з відшкодування позивачу завданої моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн., який визначено судом з урахуванням принципів розумності і справедливості.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Шкода», держномер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , отримав незначні пошкодження та розмір завданих збитків становить 6667,50 грн., із яких 4667,50 грн відшкодовуються АТ «СК «АРКС», 2 000,00 грн. франшиза, яка підлягає відкодуванню за рахунок ОСОБА_2 .

В матерілах справи відсутні докази про те, що позивач ОСОБА_1 звертався до відповідачки ОСОБА_2 , в досудовому порядку, з питання відшкодування матеріальної шкоди, у вигляді франшизи у розмірі 2 000,00 грн., або ж повідомляв останній інформацію про рахунок, на який їй необхідно здійснити платіж, у зв?язку з чим колегія суддів не може погодитись з доводами позивача щодо відмови ОСОБА_2 відшкодовувати франшизу у добровільному порядку.

Доводи ж позивача про те, що пошкодженням транспортного засобу було суттєво порушено звичний уклад життя позивача, а ремонт автомобіля потребував значного часу та матеріальних затрат, спростовуються матеріалами справи,

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованості розміру моральної шкоди.

Стягуючи із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1407,00 гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 100,70 гривень, суд першої інстанції керувався положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що, згідно Договору про надання правничої допомоги від 25 серпня 2023 року, укладеним між адвокатом Новак Артуром Михайловичем та ОСОБА_1 (а.с. 13-14) та Акту приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 25/08/23 від 25.08.2023 року, вартість послуг за Договором становить 15000,00 грн.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, а також зважаючи на часткове задоволення заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1407,00 гривен, адже ці витрати є обгрунтованими та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат та є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 100,70 гривень, що є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, вирішуючи питання про ухвалення рішення по справі, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цьогообов`язкуможуть бути різнимизалежно від характеру рішення. Крім того, необхіднобрати до уваги, міжіншим, різноманітністьаргументів, які сторона можепредставити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положеннязаконодавства, традиції, юридичнівисновки, викладення та формулюваннярішень. Таким чином, питання, чивиконав суд свійобов`язокщодонаданняобґрунтування, що випливаєзістатті 6 Конвенції, може бути визначенотільки з огляду на конкретніобставини справи (ПронінапротиУкраїни, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскарженесудове рішення відповідаєкритеріюобґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Згідно статті 382 ЦПК України, в постанові суду апеляційної інстанції зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга залишена судом апеляційної інстанції без задоволення, з урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, відсутні правові підстави для покладення на відповідачку ОСОБА_2 обов?язку з відшкодування судових витрат, понесених ОСОБА_1 на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610,40 грн. та на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Новак Артур Михайлович, - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: