П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року м. Київ

Справа №756/7860/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/3110/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Бевзи А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Белоконної І.В. 16 листопада 2023 року в м. Києві, повний текст рішення складений 20 листопада 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, заборгованості по аліментам та повернення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В

У червні 2023 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

-звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів з 06 серпня 2020 року, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 25 серпня 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області, у справі № 361/5262/20, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття;

- звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам з 06 серпня 2020 року;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 57413,01 грн безпідставно отриманих аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 листопада 2015 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/17463/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів затверджено мирову угоду, за умовами якої, зокрема: після розірвання сторонами шлюбу в суді, син ОСОБА_4 , залишається проживати разом з матір'ю ОСОБА_1 . Сторони за цією мировою угодою домовилися про те, що аліменти сплачуються ОСОБА_2 щомісяця у виді твердої грошової суми, розмір якої, за домовленістю сторін встановлений у розмірі не менш ніж 7000, 00 грн. Аліменти сплачуються до досягнення сином повноліття. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

26 квітня 2018 року Оболонським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 56278907 на підставі вказаної ухвали та до цього часу стягуються аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 .

Проте, 25 серпня 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області у справі № 361/5262/20 видано судовий наказ про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

14 грудня 2020 року Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 63900622 на підставі вказаного судового наказу та до цього часу стягуються аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 .

Однак, позивач стверджує, що малолітній ОСОБА_4 проживає разом з нею, перебуває повністю на її утриманні, але Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у вищевказаному виконавчому провадженні №63900622 продовжуються стягуватись аліменти із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, заборгованості по аліментам та повернення безпідставно набутих коштів - задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів з 01 березня 2022 року, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 25 серпня 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області, у справі № 361/5262/20, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

У іншій частині позовних вимог та судових витрат - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки встановлено факт проживання з кінця лютого 2022 року малолітнього ОСОБА_4 разом з позивачем, суд дійшов висновку про необхідність звільнити позивача ОСОБА_1 від сплати аліментів з 01 березня 2022 року, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 25 серпня 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області у справі № 361/5262/20.

Окрім того, суд зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження проживання дитини ОСОБА_4 з нею за період з серпня 2020 року по кінець лютого 2022 року, відтак у вказаній частині позовних вимог суд не вбачає доцільним звільняти позивача від сплати аліментів за згаданий період за судовим наказом, що виданий 25 серпня 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області у справі № 361/5262/20.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення її від сплати заборгованості по аліментам та стягнення на її користь з відповідача ОСОБА_2 57413,01 грн безпідставно отриманих аліментів суд першої інстанції вказав на те, що задоволення позовної вимоги про звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати аліментів з 01 березня 2022 року, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 25 серпня 2020 року, є підставою для вчинення виконавцем виконавчих дій щодо перерахунку заборгованості по сплаті аліментів, а також у випадку необхідності, стягнення їхньої переплати на користь позивача. Тому підстав для задоволення позовних вимог у цій частині у суду немає.

Не погодилась із вказаним рішенням суду позивач, її представником подано апеляційну скаргу, в якій вона зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неправильним установленням обставин, які мають значення для справи та неправильним їх дослідженням і оцінкою та з порушенням норм процесуального права.

Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, оскільки звільнив позивача від сплати аліментів лише з 01 березня 2022 року, а не з 06 серпня 2020 року.

Також вказує, що у даній справі підставою, яка має істотне значення для звільнення її від сплати заборгованості за аліментами є те, що син проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утримані, вони проживають разом, а відповідач участі у вихованні дитини не бере.

У зв`язку з викладеним, просить змінити рішення суду першої інстанції та звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів з 06 березня 2020 року, та звільнити її від сплати заборгованості за аліментами.

Відповідач та його представник подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких вказують на те, що з серпня 2020 року по лютий 2022 року син проживав разом з відповідачем, вказаний факт встановлений судовим рішенням, а тому доказуванню не підлягає, а тому за вказаний період позивача не можна звільнити від сплати аліментів. Зазначають, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, а доводи наведені в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного сторона відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Витрати, які відповідач очікує понести у зв'язку з розглядом справи складають 3000, 00 грн винагорода адвоката. Зазначає, що клопотання про розподіл судових витрат та докази будуть надані в порядку ст. 141 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник - адвокат Бойкініч Р.С. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, засобами електронної пошти, причини неявки суду не повідомила. Тому керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважала, що її неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2015 року у справі № 753/17463/15-ц було затверджено мирову угоду, за умовами якої сторони ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ):

після розірвання сторонами шлюбу син ОСОБА_4 мав залишитися проживати разом з матір'ю ОСОБА_1 ;

ОСОБА_2 сплачуються аліменти щомісяця у виді твердої грошової суми, розмір якої, за домовленістю сторін встановлений у розмірі не менш ніж 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок. Аліменти сплачуються до досягнення сином повноліття. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» /а.с.65-67/.

Постановою Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 26 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56278907 з виконання ухвали від 13 листопада 2015 року у справі № 753/17463/15-ц /а.с.68-72/.

25 серпня 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області у справі № 361/5262/20 видано судовий наказ про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с.73/.

Постановою Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63900622 з виконання судового наказу№361/5262/20 /а.с.74-75/.

Станом на 01 червня 2023 року державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) С. Шевченком визначена заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів з на користь ОСОБА_2 за період з серпня 2020 року по травень 2023 року в розмірі 69033,07 грн, також визначений штраф в розмірі 16884,44 грн. З розрахунку також вбачається, що в графі «сплачено боржником/стягнуто виконавцем» містять зазначення: березень 2021 року - 23548,9 грн, квітень 2021 року - 5944 грн, липень 2021 року - 2972 грн, січень 2023 року - 24948,11 грн /а.с.48-49/.

З матеріалів справи також вбачається, що з вересня 2020 року в проваджені суду перебувала справа № 753/15791/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року у справі №753/15791/20 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 182100 грн безпідставно отриманих аліментів та 280000 грн відповідно до розписки від 23 серпня 2018 року.

В мотивувальній частині цього судового рішення судом встановлено, що дитина ( ОСОБА_4 ) з червня 2019 року проживає разом з батьком. Суд прийшов до висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення безпідставно набутих коштів посилаючись на те, що «оскільки аліменти мають цільовий характер, мають бути витрачені виключно на утримання дитини, якого в даному випадку зроблено не було, що також не заперечувалось представником відповідача в суді апеляційної інстанції…» /а.с.31-38/.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень у справі у справі №753/15791/20 ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданої від її імені адвокатом Бурою Оленою Вікторівною, на постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що з січня 2020 року в проваджені суду перебувала справа № 753/572/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з батьком.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у справі №753/572/20 заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з батьком, відмовлено.

В мотивувальній частині цього судового рішення судом встановлено, що син сторін ОСОБА_4 з кінця лютого 2022 року проживає з матір`ю, так як позивач ( ОСОБА_2 ), після початку повномасштабної агресії російської федерації передав дитину батькам відповідачки, яка в подальшому виїхала з хлопчиком до Румунії, що підтверджується копіями паспортів відповідача та дитини /а.с.12-20/.

Постановою Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20 касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року залишено без змін /а.с.22-29/.

Матеріали справи містять копії паспортів громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з відмітками про перетин державного кордону 21 квітня 2022 року /а.с.44-47/.

Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ч. 2 ст. 188 СК України визначено, що батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовими рішеннями у справах між батьками встановлено, що дитина ОСОБА_4 з червня 2019 року проживав разом з батьком ОСОБА_2 , але з кінця лютого 2022 року проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за межами України.

При цьому за судовим наказом від 25 серпня 2020 року, який перебуває на примусовому виконанні, продовжується здійснення нарахування заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

На підставі встановлених обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміна фактичних обставин після видання судового наказу, а саме встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків (позивач ОСОБА_1 ), а не з тим, на чию користь стягуються аліменти (відповідач ОСОБА_2 ), є тією істотною обставиною, яка в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України є підставою для звільнення від сплати аліментів. І оскільки судом визначена дату початку проживання дитини разом з матір`ю з кінця лютого 2022 року, то обґрунтованим є її звільнення від сплати аліментів починаючи з березня 2022 року.

Суд першої інстанції вірно вказав на відсутність доказів на підтвердження проживання дитини ОСОБА_4 з нею за період з серпня 2020 року по кінець лютого 2022 року. При цьому слід звернути увагу на те, що судовим рішенням у іншій справі, станом на 10 лютого 2022 року, був встановлений факт проживання дитини з батьком з червня 2019 року. Відтак апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати аліментів та заборгованості за період з серпня 2020 року по лютий 2022 року.

Задоволення позовної вимоги про звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати аліментів з 01 березня 2022 року, які стягуються на підставі судового наказу від 25 серпня 2020 року є підставою для вчинення виконавцем виконавчих дій щодо перерахунку заборгованості, а тому не вбачається підстав для задоволення окремо позовних вимог про звільнення позивача від сплати заборгованості за період з березня 2022 року по травень 2023 року.

Позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих аліментів в розмірі 57413,01 грн, обґрунтовані тим, що вказана сума була стягнута з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження з виконання судового наказу.

З розрахунку вбачається, що в ході виконавчого провадження було «сплачено боржником/стягнуто виконавцем» 57413,01 грн, а саме: березень 2021 року - 23548,9 грн, квітень 2021 року - 5944 грн, липень 2021 року - 2972 грн, січень 2023 року - 24948,11 грн.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для звільнення позивача від сплати аліментів починаючи з березня 2022 року, суми що були стягнуті в 2021 році, не можуть вважатися безпідставно набутими. А сума, що була стягнута в січні 2023 року, з урахуванням обставин звільнення від сплати аліментів з березня 2022 року та наявної заборгованості станом на лютий 2022 року, як вірно вказав суд першої інстанції, є підставою для вчинення виконавцем виконавчих дій щодо перерахунку заборгованості.

Таким чином, позивач оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо позовних вимог, які залишились без задоволення, зокрема доказів, які б свідчили про проживання дитини разом з нею у період з серпня 2020 року до лютого 2022 року.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем витрати при зверненні з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 18 березня 2024 року.