Справа № 569/3265/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О.В.,

за участі секретаря судового засідання Янка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Рівненської міської ради

про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю,

В засіданні приймали участь:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Рівненської міської ради (далі - відповідач), в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , власником якої зареєстрований ОСОБА_3 , що помер в 2004 році.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1994 року, виданого Рівненською міською радою народних депутатів належала ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Квартира однокімнатна, загальною площею 34,40 кв.м. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (прадід по матері позивачки) подарував для неї 1/2 частину вказаної квартири. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Сивоглаз С.С., за реєстром за№ 1581. Договір дарування зареєстрований в КП Рівненське міське БТІ 03.02.2004, номер запису 6-3180, в книзі 27. Проте, вона була на момент дарування неповнолітньою, сама в подарованому житлі жити не могла, бо проживала зі своїми батьками в іншій квартирі ( АДРЕСА_2 ) до 2003 року. Рішенням Рівненського міського суду від 17 листопада 2004 року співвласника квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 оголошено померлим, та Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського районного управління юстиції видано свідоцтво про його смерть (син ОСОБА_4 ), від 18.03.2008. ОСОБА_3 був неодруженим і своєї сім`ї не мав. В травні 2005 року вона отримала паспорт і була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 . З 2008 року по даний час вона постійно проживає у вказаній квартирі з двома своїми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зареєстровані у вказаній квартирі з дня їх народження і проживають з нею постійно. Вона користується всією однокімнатною квартирою, 1/2 частина якої зареєстрована за власником ОСОБА_3 . Родичів у ОСОБА_3 , які б претендували на спадщину після його смерті та звертались до нотаріуса за спадщиною відсутні. Вважає, що має право встановити в судовому порядку своє право власності на 1/2 частку спадкової квартири АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 20.02.2024 у вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 21 березня 2024 року. Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено, витребувано у Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області інформаційну довідку із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) для з`ясування чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

23 лютого 2024 року з Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області надійшла інформаційна довідка із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.02.2024 № 75909136, де вказано, що інформація в даному реєстрі щодо ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутня.

Ухвалою суду від 21.03.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.04.2024.

В судовому засіданні позивачка та її представниця підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Разом з тим, 18.03.2024 від представника відповідача надійшла заява, в якій просить справу розглядати без його участі.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили обставини, що викладені в позовній заяві.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку сторін у справі, суд встановив таке.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1994 року, виданого Рівненською міською радою народних депутатів, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Відповідно до договору дарування від 27.03.1995, посвідченого приватним нотаріусом Сивоглаз С.С., № 1581 в реєстрі, зареєстрованого в КП Рівненське міське БТІ 03.02.2004, номер запису 6-3180, в книзі 27, ОСОБА_4 (прадід по матері позивачки) подарував для ОСОБА_1 1/2 частину вказаної квартири.

Як стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №365598590 від 13.02.2024, ОСОБА_1 володіє на праві спільної часткової власності 1/2 квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , повторно виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського районного управління юстиції 18.03.2008, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади № 2024/000436001 від 15.01.2024, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №22541 від 19.09.2023, виданої Департаментом ЦТ та ЗНАП Рівненської міської ради, за адресою АДРЕСА_4 зареєстроване місце проживання позивачки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (дітей позивачки).

На підтвердження користування спірнним майном позивачкою долучено до матеріалів справи відповідні договори з обслуговуючими організаціми.

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_1 вказує, що вона добросовісно, відкрито, безперервно, починаючи з 2008 року володіє спірною квартирою, а тому є всі підстави для визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири, яка належала ОСОБА_3 , що помер у 2004 році, за набувальною давністю.

Так, відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з положеннями частин першої, другої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте, не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, в постанові від 14 травня 2019 року по справі №910/17274/17, не вбачала підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

За таких обставин, враховуючи, що позивачка понад 10 років добросовісно, відкрито, безперервно володіє 1/2 часткою квартири АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_3 , вказані обставини не спростовані належними та допустимими доказами, а тому суд вважає за можливе визнати за нею право власності за набувальною давністю, оскільки незаконність набуття права власності не випливає із закону та прямо не встановлена судом.

Слід також зазначити, що рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , власником якої зареєстрований ОСОБА_3 , що помер в 2004 році.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач: Рівненська міська рада (вул.Соборна, 12а, м. Рівне, ІК 34847334).

Повне судове рішення складене та підписане 26.04.2024.

Суддя Левчук О. В.