Справа № 203/4290/22
Провадження № 2/0203/108/2024
УХВАЛА

30 квітня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в місті Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сливчук В.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача-1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження письмову заяву відповідача-1 ОСОБА_2 про відвід головуючому судді Ханієвій Ф.М. в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Василенко Валерій Миколайович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Василенко Валерій Миколайович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

У чергове підготовче засідання з`явились представник позивача та відповідач-1.

30.04.2024 року до початку підготовчого засідання від відповідача-1 до суду надійшла заява про відвід головуючому судді Ханієвій Ф.М., в якій відповідач-1 посилається на заінтересованість судді у прийнятті рішення на користь позивача, що викликає сумніви у неупередженості та об`єктивності судді.

Під час підготовчого засідання відповідач-1 підтримав вимоги заяви та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача заперечувала проти задоволення заяви відповідача-1 про відвід судді, посилаючись на її необґрунтованість.

Суд, заслухавши пояснення та думки учасників справи, які з`явились у підготовче засідання, керуючись положеннями ст. 40 ЦПК України, дійшов таких висновків.

Підставами для відводу судді, зокрема, пунктами 3, 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші (не передбачені п.п. 1-4 ч. 1 ст. 36 ЦПК України) обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Відповідно до частин 1- 3 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Суд, вирішуючи по суті заяву відповідач-1 про відвід головуючому судді, бере до уваги те, що відповідач-1 не погоджується з процесуальними рішеннями головуючого судді, тому вважає головуючого суддю упередженою. Проте положення ч. 4 ст. 36 ЦПК України чітко визначають, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Також суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції з прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Вимога безсторонності, згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

У рішенні по справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) від 01.10.1982 року, заява №8692/79, Європейський Суд з прав людини вказав (п.30): не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу.

Вказаний висновок, що потім був підтриманий у наступних рішеннях Суду, зокрема, у справі «МакГоннелл проти Сполученого Королівства» (McGonnell v. the United Kingdom), заява №28488/65, §51, ECHR 2000, та Клейн та інші (Kleyn and Others)), започаткував розмежуванням критеріїв неупередженості (безсторонності):

- суб`єктивний беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі;

- об`єктивний визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь яких сумнівів у його безсторонності.

З огляду на аналіз викладеного вище, суд звертає увагу відповідача-1 на дію презумпції особистої неупередженості судді, яка діє до тих пір поки не доведено інше. Між тим, заявлений відповідачем відвід головуючому судді є необґрунтованим, недоведеним будь-якими доказами та зводиться лише до незгоди відповідача з процесуальними рішеннями головуючого судді.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заява відповідача-1 про відвід головуючому судді є необґрунтованою, відсутні підстави для відводу головуючому судді Ханієвій Ф.М., визначені ч. 1 ст. 36 ЦПК України, а відтак, у задоволенні заяви про відвід судді слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 36, 37, 39, 40, 260, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви відповідача-1 ОСОБА_2 про відвід головуючому судді Ханієвій Ф.М. в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Василенко Валерій Миколайович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складений та проголошений 30.04.2024 року.

Суддя Ф.М. Ханієва