ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/7250/17

провадження № 22-ц/4809/738/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 січня 2024 року у складі судді Шевченко І.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим будинком.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.23 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 згідно з п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ.

В обґрунтування свого позову зазначала, що з 22.08.2001 була зареєстрована в будинку за місцем проживання ОСОБА_2 , а 29.09.2001 було укладено та зареєстровано шлюб між ними, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2017.

ОСОБА_1 вказувала, що за час проживання з ОСОБА_2 однією сім?єю, маючи значно вищий дохід за свого чоловіка та працюючи приватним підприємцем, здійснила значні за обсягом капіталовкладення у приведення нежитлового будинку у придатний для проживання стан, здійснила його реконструкцію, перебудову, поліпшення.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , він прийняв спадщину за заповітом, згідно з яким отримував у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

У відповідному свідоцтві міститься описова інформація, яка характеризує отримане у спадок майно. Цей жилий будинок цегляний, загальною жилою площею 32.5 кв.м., має надвірні будівлі: вбиральня, погріб, літня кухня, лазня, сараї, басейн, в.колонка, замощення, огорожа, розташований на земельній ділянці.

Зокрема згідно з технічним паспортом від 03.08.2017 та у порівнянні з технічним паспортом 30.09.2005 були побудовані такі об?єкти як мансарда (мансардний поверх) площею 71,3 кв.м. (2006 р.), балкон (2006 р.), вигрібна яма (2006 р.), ганок (2006 р.), гараж площею 28,4 кв.м. (2004 р.), оглядова яма (2004 р.), літній душ площею 2,4 кв.м. (2004 р.).

Таким чином з 2005 роком площа будинку збільшилася майже втричі у порівнянні з 2017 роком. Вартість домоволодіння оцінюється приблизно у 800 тисяч гривень.

Зауважила, за час перебування у шлюбі з 29.09.2001 по цей час, вартість домоволодіння, його загальна та житлова площа, технічний стан значно зросла, головним чином за прямої участі, її коштів та організаційних дій.

Просила визнати житловий будинок по провулку АДРЕСА_1 , загальною площею - 48 кв.м, житловою площею - 32,2 кв.м., - об?єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та здійснити поділ спільної сумісної власності (спільного майна подружжя) у рівних ідеальних частинах з часткою житлового будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.01.2024 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 48 кв.м, житловою площею 32,2 кв.м об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та поділити його між ними в рівних ідеальних частках по частці кожному.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Вважає рішення суду першої інстанції необгрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 вказує, що до спірних правовідносин судом безпідставно застосовано ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, як на майно набуте під час шлюбу, що не відповідає дійсності, оскільки право власності на спірний житловий будинок у відповідача було набуте на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-2988 від 08.08.2001, суд також помилково застосував ст. 60 СК України, та п.1 ч.1 ст.57 СК України як на майно набуте під час шлюбу, що не відповідає встановленим судом обставинам справи.

Вважає, що спірні відносини повинні були кваліфікуватись за п.2 ч. 1 ст. 57 СК України, так як спірне майно набуте в порядку спадкування та належить ОСОБА_2 на праві особистої власності, відповідно презумпція спільної власності на спірні правовідносини не поширюється.

Зауважує, що посилання ОСОБА_1 на проведення під час перебування сторін у шлюбі ремонтних робіт в будинку (заміна шпалер, вікон, облаштування нового даху) не може вважатись поліпшенням будинку, які дають їй право вважати будинок набутим у шлюбі, оскільки такі поліпшення не є істотними і не пов?язані із правом власності на спірний будинок.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 не довела і своєї фінансової спроможності та участі в ремонті будинку так як за весь час перебування сторін у шлюбі він самостійно ніс тягар утримання майна, допомагав у погашенні кредитів та проводив ремонт будинку. Позивачкою не надано жодного документу, що підтверджує придбання хоч будь якого будівельного матеріалу чи іншого обладнання.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилалася на обставини аналогічні тим, що викладені в її позові. Вказувала, що на час спірних правовідносин будинок що знаходиться по АДРЕСА_1 був перепланований та покращений за рахунок її коштів та введений в експлуатацію.

Вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам та послався на закон, що регулює спірні відносини.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

Судом встановлено, що позивач була зареєстрована та проживала разом із відповідачем у будинку за АДРЕСА_1 (тепер Кропивницький) з 22.08.2001 року, що підтверджується записом у домові книзі (а.с.7-12 т.1).

29.09.2001 між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2017 року (справа № 405/1422/17, провадження 2/405/342/17).

08.08.2001 відповідач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про спадщину, посвідченого державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори Звіздун Н.К., отримав у спадок жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по провулку АДРЕСА_1 (тепер Кропивницький), що належав спадкодавцю на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку посвідченого 10.08.1968 року та зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 02.09.1986 року за № 20963/118. Жилий будинок цегляний, загальною площею жилою площею 32,5 кв.м., має надвірні будівлі: вбиральня «Е», погріб «3,3», л. кухня «Б.б», лазня «В», сарай «Д, Ж», басейн, в.колонка, замощення, огорожа, розташований на земельній ділянці.

За час проживання та за рахунок коштів із відчуженої квартири позивачем здійснювалось кардинальне поліпшення, перепланування, розбудова та реконструкція будівель і споруд домоволодіння будинку АДРЕСА_1 .

Вказані обставини підтверджуються дозволом Управління містобудування, архітектури, екології та земельних відносин від 07.10.2005 року за № 3817 в якому зазначено, що на підставі рішення міськвиконкому від 24.12.2003 року № 1699 на будівництво (самовільно розпочате) гаража літ. «О», розм. 4,05х7,0 м, душової літ. «К» розм. 1,7х1,4 м, сараїв літ. «Н» розм. 2.4х2.2 м, літ. «М» розм. 2.2х2.64 м та реконструкцію житлового будинку літ. «Ааа1а2» загальною площею (після реконструкції) 49,9 кв.м. в тому числі житловою площею 33,2 кв.м. в домоволодіння згідно з свідоцтвом про право на спадщину від 08.08.2001 року № 2-2938.(а.с.42 т. 1).

Висновком судового експерта ОСОБА_5 № 4683/18-27/3410-3412/20-27 від 26.08.2020 підтверджується, що будинок по провулку АДРЕСА_1 (тепер Кропивницький) реконструйовано та поліпшено. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину від 08.08.01, загальний житловий будинок цегляний, загальною площею 32, 5 кв.м., а згідно технічного паспорту та огляду будинку загальна площа складає 104,5 кв.м.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 заперечили проти апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до статті 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з положенням ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність івзаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Судом встановлено, що 08.08.2001 ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про спадщину, посвідченого державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори Звіздун Н.К., отримав у спадок жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею жилою площею 32,5 кв.м., має надвірні будівлі: вбиральня «Е», погріб «3,3», л. кухня «Б.б», лазня «В», сарай «Д, Ж», басейн, в.колонка, замощення, огорожа, розташований на земельній ділянці.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що за час спільного проживання з ОСОБА_2 з 22.08.2001 однією сім?єю, маючи значно вищий дохід за свого чоловіка, вона здійснила значні за обсягом капіталовкладення для приведення будинку у придатний для проживання стан, здійснила його реконструкцію, перебудову, поліпшення.

На замовлення ОСОБА_2 Управлінням містобудування, архітектури, екології та земельних відносин надано дозвіл від 07.10.2005 за № 3817, на підставі рішення міськвиконкому від 24.12.2003 № 1699 на будівництво (самовільно розпочате) гаража літ. «О», розм. 4,05х7,0 м, душової літ. «К» розм. 1,7х1,4 м, сараїв літ. «Н» розм. 2.4х2.2 м, літ. «М» розм. 2.2х2.64 м та реконструкцію житлового будинку літ. «Ааа1а2» загальною площею (після реконструкції) 49,9 кв.м. в тому числі житловою площею 33,2 кв.м. в домоволодінні згідно з свідоцтвом про право на спадщину від 08.08.2001 року № 2-2938.(а.с.42 т. 1)

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на Постанову КМ України від 07.06.2017 № 406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає в експлуатацію» дійшов висновку, що реконструкція та перепланування спірного будинку здійснена шляхом виконання будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

ЦК України у частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).

Згідно висновку судового експерта ОСОБА_5 № 4683/18-27/3410-3412/20-27 від 26.08.2020, будинок по АДРЕСА_1 (тепер Кропивницький) реконструйовано та поліпшено.

При цьому, загальна площа будинку по провулку АДРЕСА_1 до реконструкції складала 32, 5 кв.м., а на час звернення до суду з позовом згідно технічного паспорту від 03.08.2017 загальна площа будинку складає 104,5 кв.м., а не 49,9 кв.м. як це передбачено дозволом на проведення реконструкції житлового будинку від 07.10.2005 за № 3817, наданим Управлінням містобудування, архітектури, екології та земельних відносин.

Також в матеріалах справи відсутні відомості про те, що згаданий будинок збудовано на підставі належно затвердженого проекту.

Наведене свідчить, що предметом поділу є не будинок загальною площею 48 кв.м, як про це зазначено в позові, а совсім інший об`єкт - будинок загальною площею 104,5 кв.м., який має ознаки самочинно збудованого, оскільки його збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та без належно затвердженого проекту.

Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18 червня 2007 року № 55, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041, визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

Згідно з пунктом 2.3 зазначеної Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу зробив і Верховний Суд України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, а також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 (провадження № 61-44133св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18), від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18), від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19 (провадження № 61-14468св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 279/790/18 (провадження № 61-5368св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 182/4522/19 (провадження № 61-19065св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21), від 09 березня 2023 року у справі № 127/28862/21 (провадження № 61-9283св22) та ін.

Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво (постанова від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19).

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), однак таких вимог позивач не заявив.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За наведених обставин рішення суду підлягає скасування з підстав передбачених ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відиову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ,

Щодо розподілу судових витрат

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

В апеляційній скарзі представником ОСОБА_2 заявлено клопотання про стягнення судових витрат, які складаються із сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги та витрат на надання правничої допомоги у розмірі 20 400 грн.

До апеляційної скарги долучено договір № 0019 від 01.10.2020 про надання правничої допомоги; акт виконаних робіт та розрахунок суми гонорару за надання правничої допомоги; прибутковий касовий ордер № 01 від 06.03.2024.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_4 до закінчення судових дебатів в суді першої інстанції в поясненнях по суті справи заявлено клопотання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу (т.4 а.с.126-132)

З огляду на викладене, заявником дотримано строки і порядок подання доказів про розмір судових витрат, визначені у частині восьмій статті 141 ЦПК України.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Ураховуючи характер виконаної адвокатом Шинкарьовим О.О. роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності надання адвокатських послуг, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь відповідача 18 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 січня 2024 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ, залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7057 гривень 20 копійок компенсації сплаченого судового збору в суді апеляційної інстанції та 18000 гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2024 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний