Справа № 159/3927/23
Провадження № 2/159/48/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого

судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Посполітак Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковелі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК» про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позовних вимог.

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому прохає суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК» вселити позивача в квартиру АДРЕСА_1 та не чинити їй перешкод у користуванні вказаною квартирою шляхом передачі ключів від вхідних замків дверей цієї квартири.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви посилається на наступні обставини: 08 червня 2007 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством КБ «Надра» укладено договір кредитної лінії № 6М/2007/840-МКЛ/516, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 25000 дол. США терміном на 120 місяців, а позичальник зобов`язався повертати банку суму наданого кредиту. Цього ж дня на забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та банком укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Ваврищук В.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1096. Предметом іпотеки зазначеного договору є квартира АДРЕСА_1 (далі квартира), яка належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30 квітня 2004 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Гурською В.С.

21 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» та Товариством з обмеженою відповідальністю «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК» укладено договір купівлі продажу нерухомого майна, згідно якого ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» продало квартиру ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК». Та цього ж дня, право власності на квартиру було зареєстровано за ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК» на підставі договору купівлі - продажу згідно рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. про державну реєстрації прав та їх обтяжень від 21 грудня 2021 року індексний номер 62474301.

Вважає, що ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» неправомірно звернуло стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом укладення договору купівлі- продажу нерухомого майна на предмет іпотеки з ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК», оскільки не повідомило позивача про укладення такого договору та про добровільне звільнення квартири.

Вказує, що спірна квартира була куплена нею до того, як було укладений договір кредитної лінії, а тому відповідач не мав підстав для можливості її виселення без надання іншого жилого приміщення.

Незважаючи на те, що в квартирі знаходяться речі та майно позивача, відповідач, всупереч вимог статті 40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК УРСР, як власник квартири, без її відома позивача та відсутності, замінив вхідний замок квартири, поставив на охоронну сигналізацію. Позивач, намагалася отримати доступ до житла, однак, перешкодою зазначених дій стала відповідачем зміна замків від вхідних замків дверей квартири, а тому вона за захистом своїх прав змушена звернутись до суду з даним позовом.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК» було подано до суду відзив в якому позов не визнає, заперечує проти його задоволення.

Так, 21 грудня 2021 року ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК» набуло у власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. В подальшому, як одноосібний власник ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК» направило ОСОБА_1 та її представнику повідомлення про необхідність забрати особисті речі з спірної квартири, однак відповіді на повідомлення не отримано.

Вказує, що попри те, що позивач ОСОБА_1 понад два роки проживає за кордоном, однак ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК» не зверталося до суду із позовом про виселення або позбавлення права користування житловим приміщенням, а тому вважає, що посилання позивача на статтю 109 ЖК УРСР та статті 40 Закону України «Про іпотеку» є недоцільним.

Також вказує, на те, що з грудня 2021 року ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК» без перешкод розпоряджалося спірною квартирою, однак з червня 2023 року позивач почала перешкоджати товариству у здійсненні свого права. Крім того, позивач жодним чином не підтверджує факт проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

За таких обставин просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді.

Позовна заява подано до суду 20 липня 2023року.

Ухвалою судді від 24 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву.

11 серпня 2023 року ухвалою суду забезпечено позов ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 16 січня 2024 року підготовче провадження закрити та призначити справу до судового розгляду по суті.

Позиція учасників судового розгляду.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, звернулись з заявою про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи у його відсутності, просить в позові відмовити.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 30 квітня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1489, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Гурською В.С., продавець ОСОБА_2 передала покупцю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6,7).

На підставі договору купівлі продажу, посвідченого30 квітня 2004 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Гурською В.С., право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 (Витяг про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно КП «Волинським обласним бюро технічної інвентаризації» ) (а.с.8).

08 лютого 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії № 6М/2007/840-МКЛ/516, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 25 000,00 дол. США до 08 червня 2017 року під відсоткову ставку 14,4% річних (а. с. 9,10).

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір іпотеки від 08 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Ваврищук В.С. за реєстровим № 1097, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 11-14).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.3 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, у порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або якщо гарантії та запевнення, надані іпотекодержателю, не відповідають дійсності. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із пунктом 5.4 договору іпотеки іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.5.3 цього договору.

21 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК», укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., відповідно до якого ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК» набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 060 ( а. с. 1719, 21).

На підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 21 грудня 2021 року індексний номер 62474301 право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК» ( а. с.20).

Вищевказаний договір купівлі-продажу є чинним і в судовому порядку недійсним не визнається.

Згідно рапорта помічника чергового Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Сальнікова М.М. вбачається, що адвокат Ольховський М.В. звернувся 06 липня 2023 року о 10 год. 52 хв. проте, що ОСОБА_1 приїхавши додому в квартиру АДРЕСА_1 , виявила що в її квартирі заміняні замки та поставлена сигналізація (а.с.32).

Повідомленням ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК» від 21.07.2023 року скероване позивачу ОСОБА_1 та її представнику ОСОБА_3 доводиться та обставина, що останніх повідомлено про необхідність у 30 денний термін забрати особисті речі, що належать позивачу ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 ( а.с.61, 62).

Між ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК», як орендодавцем та ОСОБА_4 , як орендарем, укладено 30 червня 2023 рокудоговір оренди квартири АДРЕСА_1 (а.с.99, 100).

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Позов підлягає до часткового задоволення.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, не надає ключів від вхідних дверей, у зв`язку з чим вона не має доступу до квартири, оскільки там знаходяться її особисті речі.

У ході судового розгляду встановлено, що на час розгляду даної справи власником спірної квартири є відповідач, що не заперечується позивачем у справі.

У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява №39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частина друга статті 109 ЖК України).

У частині третій наведеної статті деталізується порядок виселення осіб, які проживають у переданому в іпотеку житловому приміщенні після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на житло шляхом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін (у договірному порядку) без звернення до суду. У такому випадку після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житло всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк.

Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК України, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення.

Допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане особою за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 109 ЖК України, тобто з наданням цим особам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу.

Такі висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2024 року у справі №183/8170/18.

Судом встановлено, що відповідачем ні в позасудовому, ні в судовому порядку питання про виселення позивача ОСОБА_1 не вирішувалось, з відповідним позовом відповідач до суду не звертався, а сам факт проживання позивача не за адресою спірної квартири відповідачем не оспорюється.

Крім цього встановлено, що відповідачем проведена лише заміна замків на вхідних дверях, а тому вимога позивача про вселення в квартиру є необґрунтованою.

У ході судового розгляду встановлено та не заперечується відповідачем у справі, що особисті речі позивача знаходяться у спірній квартирі. Факт заміни замків відповідач не заперечив і у відзиві на позов, підтвердив, що позивач внаслідок цього дійсно не може зайти до спірної квартири.

Відтак, оскільки позивач не має ключів від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_1 та доступу до неї, відповідач їх не надає, чим чинить позивачу перешкоди, а тому її права, підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей вказаної квартири .

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1073,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 141, 247, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК», не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від вхідних дверей цієї квартири.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 ( одну тисячу сімдессят три грн. 60 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ТзОВ «НЕРУХОМІСТЬ ЗАКОН та ПОРЯДОК», , адреса: м. Київ, вул. Тургенєвська,34.

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 18 березня 2024 року.

Головуючий: В.О.Лесик