ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 524/182/21

провадження № 22-ц/4809/30/24

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Голованя А.М., Дьомич Л.М.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 березня 2023 року (суддя Андріянова С.М.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди,-

встановив:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що на підставі договору позики (розписки) від 20 квітня 2011 року вона надала у борг ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3000 доларів США та 4000 грн., на особисті потреби, які відповідач зобов`язалася повернути через два місяці, а саме 20 червня 2011 року. Також у червні 2011 року в присутності ОСОБА_3 відповідач позичила у неї 900 доларів США та 26 835 грн. У встановлений у розписці строк, відповідач борг не повернула. За усною домовленістю між ними було вирішено, що повернення боргу відбудеться після продажу відповідачем будинку. Проте, у повному обсязі грошові кошти ОСОБА_1 так і не повернула. Позивач зазначає, що у період з травня 2015 року по 2019 рік відповідачем за договором позики частково сплачено заборгованість у розмірі 30 000 грн. Отже, залишок боргу складає 111 985 грн. 00 коп. 27 жовтня 2020 року. Вказала, що нею вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення на адресу ОСОБА_1 вимоги про повернення заборгованості на її користь у повному обсязі.

Посилаючись на те, що відповідач отримані грошові кошти за договором позики не повернула, тому позивач, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 146 885 грн., втрати від інфляції 17 218 грн. 40 коп., 3% річних у розмірі 3 067 грн. та моральної шкоди у розмірі 150 000 грн.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 135452 грн. 54 коп., 30000 грн. моральної шкоди в сумі та понесені витрати на оплату судового збору в сумі 2329 грн. 85 коп., а всього 167782 грн. 39 коп. В решті позовних вимог відмовлено через їх безпідставність.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути заборгованість за договором позики з урахуванням повернутої суми, у задоволенні вимоги щодо стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 20.04.2011 між нею та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого вона отримала грошові кошти в сумі 4000 грн та 3000 доларів США, про що нею складена розписка. З метою виконання зобов`язання за договором нею було сплачено позивачу в рахунок погашення позики 38 000 грн, а саме: 31.04.2015 та 24.12.2015 було сплачено 4000 грн, 06.10.2016 було сплачено 2000 грн, що за курсом НБУ становить 77,25 доларів США, 14.11.2016 було сплачено 3000 грн, що за курсом НБУ становить 117 доларів США, у 2017 році було сплачено 3000 грн, за курсом НБУ становить 106,91 доларів США, у 2018 році повернення боргу відбувалось в безготівковій формі щомісячно на суму 12 000 грн, що за курсом НБУ становить 442,34 доларів США, у 2019 році також було повернуто позивачу 12 000 грн, що за курсом НБУ становить 467,85 доларів США, 29.02.2020 нею було сплачено 2000 грн, що за курсом НБУ становить 81,43 доларів США. Отже, за період з 2015 по 2020 рік нею було сплачено на користь позивача 38 000 грн, з яких 34 000 грн на погашення боргу отриманого в доларах США, тобто 1292,78 доларів США. На думку скаржника залишок боргу, який вона має сплатити позивачу становить 1707,22 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 62 415,96 грн. Також вказала, що позику в сумі 900 доларів США та 26 835 грн від позивача не отримувала, розписку не писала та не підписувала, а вимоги щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, про що зазначено в частині першій статті 1050 ЦК України.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що згідно розписки від 20 квітня 2011 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одержала в борг від ОСОБА_2 на особисті потреби грошові кошти в сумі 3000 доларів США та 4000 грн., які зобов`язалася повернути в повному обсязі через 2 місяці до 20 червня 2011 року. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 своїми підписами підтвердили факт передачі-отримання грошових коштів. (Т.1 а.с.3, 128)

Згідно доповнення до розписки, у червні 2011 року ОСОБА_1 отримала додатково грошові кошти від ОСОБА_2 у розмірі 900 доларів США та 26 835 грн.

27 листопада 2020 року ОСОБА_4 направила поштою за місцем реєстрації ОСОБА_1 претензію щодо повернення коштів за розпискою. Зі змісту претензії встановлено, що відповідачем повернуто 14 000 грн через магазин «Командор» та 24 000 грн шляхом перерахунку коштів на банківську картку позивача, а всього 38 000 грн.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 30 листопада 2023 року у даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи виконано рукописний текст боргової розписки (а/с 225), що датована 06.2011 р. особисто ОСОБА_1 , чи іншого іншою особою ?; чи виконано підпис на борговій розписці (а/с 225), що датована 06.2011р. особисто ОСОБА_1 чи іншою особою?

Висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 3884/23-27 від 22.02.2024 встановлено, що у борговій розписці від 06.2011 року рукописний текст, що починається словами « ОСОБА_5 взяла в долг у Донец ….», й закінчується словами «Обещали всю сумму и с процентами. / ОСОБА_4 /», рукописний запис «/ ОСОБА_5 /» та підпис від імені ОСОБА_1 , виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою.

Отже, ОСОБА_1 не писала у борговій розписці у червні 2011 року про отримання коштів у борг в сумі 900 доларів США та 26 835 грн, та не підписувала її, а тому ця розписка не може свідчити про те, що відповідач додатково отримала вказану суму у позику.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц зроблено висновок про те, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи те, що відповідач позику у сумі 900 доларів США та 26 835 грн від позивача не отримувала, вимоги щодо повернення боргу в цій частині задоволенню не підлягають. Разом з тим, відповідачем за період з 2015 по 2020 рік було сплачено на користь позивача 38 000 грн, з яких 34 000 грн на погашення боргу отриманого в доларах США, тобто 1292,78 доларів США, тому залишок боргу становить 1707,22 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 62 415,96 грн.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між сторонами було укладено договір позики та позичальник зобов`язаний повернути позику, при цьому стягуючи борг за договором позики суд неповно з`ясував обставини справи, у зв`язку з чим неправильно визначив суму яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тому рішення суду в цій частині необхідно змінити, стягнувши з відповідача 62 415,96 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що порушенням зобов`язань за договором позики позивачу було завдано моральної шкоди.

Проте погодитися з цим висновком не можна з огляду на таке.

За загальним правилом особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, або у випадках, передбачених нормами ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. 1050 ЦК України, якою не передбачено такого виду відповідальності, як відшкодування моральної шкоди.

Укладений між сторонами у справі договір позики також не містить цього виду цивільної відповідальності.

У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позову в цій частині.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні в частині стягнення моральної шкоди та зміни рішення в частині розміру стягуваної заборгованості.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене, з позивача необхідно стягнути на користь відповідача витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом у суді апеляційної інстанції в розмірі 3490,71 грн та витрати пов`язані з проведення експертизи в розмірі 18932 грн

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 березня 2023 року в частині розміру стягуваного боргу змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 62 415,96 грн. боргу.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 березня 2023 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3490,71 грн та витрати пов`язані з проведення експертизи в розмірі 18932 грн., а всього 22 422,71 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24.04.2024.

Судді:

О.А.Письменний А.М. Головань Л.М. Дьомич