Справа № 953/6576/23
09 квітня 2024 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова, у складі:
головуючого судді - Муратової С.О.,
за участю секретаря судового засідання - Драгана О.А.,
До Київського районного суду м. Харкова 01.08.2023 надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 , залишивши на її утриманні та вихованні.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач та відповідач перебували у незареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі реєстрації народжень складено відповідний актовий запис №52. На сьогоднішній день фактичні шлюбні відносини між ними припинені та не підтримуються. Спільне життя з відповідачем не склалось, тому, що у них різні життєві цінності, особистісні прагнення, соціальні орієнтації, погляди на побудову сімейного життя, шлюбні обов`язки, ведення спільного господарства та на виховання дитини. Як наслідок, між ними з відповідачем виник спір щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини ОСОБА_3 . ОСОБА_3 з народження і по сьогоднішній день постійно мешкає разом з нею. Вона повністю опікується інтересами і потребами доньки, займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. В той же час як відповідач лише декілька разів бачився з дитиною та не сплачує постійно аліменти на її утримання, згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 03.09.2020 у справі №643/9525/20. Виходячи з того, що увесь час дитина проживала з нею, вона займалася її вихованням та піклуванням, донька психологічно прив`язана до неї. Через те, що відповідач лише декілька разів бачився з дитиною та ніколи надовго навіть не залишався з нею, не виявляв проявів самостійного її виховання та, як чоловік, не зможе зрозуміти потреб трирічної доньки та належно доглядати за нею. За таких умов, вважає, що доньці буде краще проживати з нею. У неї хороший стан здоров`я, спиртними напоями або наркотичними засобами не зловживає, на обліку у психоневрологічному диспансері не перебуває та не має судимості. Вона має квартиру, яка належить їй на праві власності, та може забезпечити дитину постійним і належним місцем проживання.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 04.08.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, із призначенням в підготовче судове засідання (а.с. 23).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2024закритопідготовче провадження по цивільній справі за вказаноюпозовною заявою та призначеносправу до судового розгляду по суті (а.с. 80).
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, на електрону адресу суду 04.03.2024 надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Максимова М.І., в якій він просить проводити розгляд справи за відсутності позивача, та її представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 84).
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини повторної неявки в судове засідання не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав.
Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, на електрону адрес суду надійшли пояснення від директора Департаменту служб у справах дітей по справі №953/6576/23за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини, в яких він зазначає, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, у зв`язку з тим, що вонавиконує свої батьківські обов`язки, створиланалежні умови для проживання та розвитку дитини. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Просить розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування (а.с. 59).
Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував позивач, та що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.)
У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, тому вирішив спір по суті за відсутності відповідача.
Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши думку сторін, дослідивши та об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.
За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 08.01.2020, 03.01.2020народилася ОСОБА_3 , про що 08.01.2020складено відповідний актовий запис №52. Батьки: батько - ОСОБА_2 ; мати - ОСОБА_1 (а.с. 7).
Згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 06.06.2023 №2023/004247696, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 11).
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.05.2021 №256541718, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 11 зворотній бік).
Виходячи з обставин, досліджених у справі, та доказів, наданих позивачем, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою.
У відповідності до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення.
Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Частиною 3 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Як встановлено судом, та не оспорюється сторонами позивач проживає разом із донькою за адресою: АДРЕСА_4 .
Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні чи суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Враховуючи інтереси дитини, а також те, що за місцем проживання дитини створені всі умови для неї, суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному.
Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежена у своєму праві на спілкування з нею, турботу відносно доньки та участь у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`юдитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.
Отже на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, у зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263, 264, 265, 267, 268, 280-283 ЦПК, суд, -
Визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1074,00 грн. (одна тисяча сімдесят чотири гривні).
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).
Суддя Муратова С.О.