УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 758/51/21

провадження № 61-5346ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилспецекспо» на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», про відшкодування шкоди внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути майнову шкоду в розмірі 76 886,00 грн, завдану внаслідок залиття квартири, та 50 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 було залито з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 . За результатами проведення обстеження його квартири складено Акт про залиття від 04 грудня 2020 року та складено звіт про майнову шкоду. Залиття його квартири сталося з вище розташованої квартири відповідачки під час виконання ремонтних робіт та пошкодження мережі водопостачання. Тому саме вона повинна відшкодувати завдану йому майнову та моральну шкоду.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду у розмірі 60 112,00 грн, судові витрати в розмірі 4 581,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції від 05 листопада 2021 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору. У цій частині ухвалено нове судове рішення про компенсацію ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1 681,60 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Особа, яка не брала участі у розгляді справи, - ТОВ «Жилспецекспо» подало апеляційну скаргу на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року поновлено строк та відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 березня 2024 року закрито апеляційне провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:

оскарженим рішенням суду стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду, рішення суду не містять будь-яких висновків щодо прав чи обов`язків ТОВ «Жилспецекспо»;

скаржник помилково вважає, що в мотивувальній частині рішення суд зазначив про право ОСОБА_2 в порядку регресу пред`явити вимогу до ТОВ «Жилспецекспо» щодо відшкодування шкоди і тому рішення суду випливає на його права та обов`язки, оскільки таке посилання в мотивувальній частині оскаржуваного рішення є мотивами не прийняття до уваги доводів відповідачки проти позовних вимог;

обставини, встановлені у оскаржуваному рішенні не є преюдиційними для скаржника, оскільки він не брав участі у розгляді справи;

тому рішенням суду питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ТОВ «Жилспецекспо» не вирішувалося.

12 квітня 2024 року ТОВ «Жилспецекспо» подало до Верховного Суду касаційну скаргу.

Касаційна скарга подана з дотриманням строку, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що між ТОВ «Жилспецекспо» та відповідачкою було укладено договір про виконання будівельних та оздоблювальних робіт. Відповідачка пред`явила вимогу до ТОВ «Жилспецекспо» відповідно до договору, згідно якої заявнику стало відомо про наявність рішення суду про відшкодування шкоди. За змістом рішення суду зазначено, що ОСОБА_2 не позбавлена права в порядку регресу звернутися до ТОВ «Жилспецекспо» стосовно відшкодування збитків, які зумовлені невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором підряду, тобто цим рішенням суду вирішено питання про права та обов`язки особи, яка брала участі у розгляді справи.

Крім того, заявник не погоджується з встановленими фактичними обставинами справи з тих підстав, що суди неправильно оцінили докази у справі, розмір стягнених збитків не відповідає фактично понесеним збиткам.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 17 ЦПК України).

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Тобто, у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження

№ 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №160/4130/19 (адміністративне провадження №К/9901/36116/19) вказано, що «судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17 вказано, що «відповідно до частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним».

Апеляційний суд встановив, що ТОВ «Жилспецекспо» як на підставу перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі посилалося на те, що: ТОВ «Жилспецекспо» виконувало ремонтні і сантехнічні роботи в квартирі АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_2 ; роботи виконувалися згідно договору підряду, на підставі якого товариству була передана квартиру за актом про приймання-передачу будівельного майданчику від 08 вересня 2020 року для виконання будівельних та оздоблювальних робіт; саме з цього часу товариство несе відповідальність за стан квартири і можливі майнові наслідки з відшкодування шкоди у випадку її спричинення через неналежне виконання робіт працівниками ТОВ «Жилспецекспо»; воскаржуваному рішенні вказано на те, що ОСОБА_2 не позбавлена права в порядку регресу звернутися до ТОВ «Жилспецекспо» з вимогою щодо відшкодування збитків; ці обставини вказують на те, оскаржуване рішення впливає на права та обов`язки ТОВ «Жилспецекспо». Проте оскарженим рішенням суду стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду залиттям квартири, рішення суду не містять будь-яких висновків щодо прав чи обов`язків ТОВ «Жилспецекспо», посилання суду на право ОСОБА_2 в порядку регресу пред`явити вимогу до ТОВ «Жилспецекспо» щодо відшкодування шкоди є мотивами неприйняття до уваги відповідних доводів відповідачки проти позовних вимогОСОБА_1 і зазначене рішення не є преюдиційним для ТОВ «Жилспецекспо».

Встановивши, що оскарженим рішенням не вирішувались питання про права та обов`язки ТОВ «Жилспецекспо», суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про закриття апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилспецекспо» на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 березня 2024 року у справі № 758/51/21.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат