КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/4740/21 Головуючий у 1 інстанції: Чех Н.А.
провадження №22-ц/824/5771/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 26.12.2007 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Вказував, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Тарифами, Правилами та Умовами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначав, що банк свої зобов`язання за договором виконав. В порушення умов договору відповідачка зобов`язання за договором належним чином не виконала і станом на 22.02.2021 року має заборгованість в сумі 25 249 грн 46 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 23 573,02 грн., та заборгованості за відсотками у розмірі 1 676,44 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором (без номеру) від 26.12.2007 року у сумі 25 249,46 грн та судовий збір 2 270 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в позові.

В обґрунтування скарги вказує, що умови та правила надання банківських послуг відповідачем позивачеві на підписання не були надані, позивачем підписані не були та з ними позивач фактично не була ознайомлена. Копія даного документа, що міститься в матеріалах справи (а.с.26-31), не містить дати та строку (періоду) дії, а також містить підпис лише керівника позивача (банку), без підпису відповідача, та викладений іноземною недоступною для відповідача мовою.

Саме на підставі вищевказаних умов та правил надання банківських послуг (п.3.3.), позивачем самовільно, без погодження з відповідачем, збільшувалися розміри кредитних лімітів для відповідача, що в свою чергу призвело до безпідставного нарахування позивачем відповідачеві сум заборгованості. При цьому, кредитним договором від 26 грудня 2007 року було чітко передбачено встановлення кредитного ліміта у розмірі 200 грн.

Також вказує, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже, на день укладення кредитного договору 26 грудня 2007 року, мала повних 16 років, а отже, була неповнолітньою і не мала повної цивільної дієздатності.

Вважає, що даний кредитний договір не належить до дрібних побутових правочинів, які неповнолітня особа може вчиняти самостійно.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, оскільки договір був укладений з неповнолітньою особою, яка не мала повної цивільної дієздатності, що є підставою для відмови в задоволенні позову Банку.

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 , доданою AT КБ «ПриватБанк» до позовної заяви, позивач нараховує заявлену суму заборгованості починаючи від 2008 року.

Проте, у постанові Верховного суду України у справі №6-20цс14 від 19.03.2014 року, викладено наступну правову позицію: «оскільки в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності стягнення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів, а не до кінцевого строку виконання договору».

У своєму позові AT КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором за період від 2008 року до кінця лютого 2021 року, при цьому право вимоги щодо стягнення заборгованості за період від 2008 року до 28 лютого 2018 року - AT КБ «ПриватБанк» втрачено, у зв`язку з пропуском строку, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У додатку до позову заборгованість нарахована за період від 2008 року до 22.02.2021 року. Станом на 28.02.2018 року загальна заборгованість заявлена у розмірі 12030 грн. Проте, у позові відсутня диференціація нарахування заборгованості за період від 2008 року до лютого 2018 року та за період від 01.03.2018 року до 28.02.2021 року в розрізі зарахувань тіла кредити, відсотків та комісії за користування кредитом, отже загальна сума нарахованої заборгованості є в будь-якому випадку необгрунтованою, оскільки щодо заборгованості за період від 2008 року та невідповідності договору нормам чинного законодавства України, заявити клопотання про застосування строків позовної давності відповідно до положень ст.267 ЦК України та доводити свою правову позицію в судовому засіданні 26.05.2021 року. Таким чином, в даній справі наявне порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Таким чином, в даній справі оскаржуване рішення суду першої інстанції критеріям законності та обґрунтованості не відповідає, є безпідставним та необгрунтованим, прийнятим за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; при порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Тому, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а боржник свої зобов`язання порушив, кредитні кошти відповідачем не повернув.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 26.12.2007 року ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», за якою вона отримала платіжну картку (кредитка), та кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При підписанні заяви, відповідачу відкрито картковий рахунок.

По даній справі позивач посилається на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. У заяві зазначено і те, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.

Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, тоді як боржник свої зобов`язання порушив, кредитні кошти відповідачем не повернуто.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження укладеного кредитного договору, до позовної заяви позивач АТ КБ «ПриватБанк» долучив заяву, підписану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як відповідачкою у справі зазначена ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 21, 36).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази укладення кредитного договору, на підставі якого позивач просить стягнути заборгованість.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Також, в порядку ст. 141 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат та стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір в сумі 3 405 грн за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В позові Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п'ять грн).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: