Справа № 646/2235/23
№ провадження 2/646/400/2024
23.04.24 м.Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді Барабанової В.В.
за участю секретаря судового засідання Ільченко В.В.,
Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Крячка О.В. звернулась до Червонозаводського районного суду м. Харкова з даним позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу №У-05-497-Н щодо 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Харківською Універсальною Біржею, який був укладений 06 травня 1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , - дійсним, визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначає, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 16.02.1953. Позивач змінила своє дівоче прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » згідно свідоцтва про шлюб від 02.09.1976.
Мати Позивача ОСОБА_4 за життя уклала договір купівлі-продажу №У-05-497-Н від 06.05.1996 (далі спірний Договір), за яким придбала у власність 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (далі спірний будинок).
Спірний Договір був укладений та зареєстрований на АДРЕСА_5 ). 08.05.1996 право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину спірного будинку було зареєстровано Харківським міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 1009, про що на примірнику спірного Договору було проставлено відповідний штамп.
Після придбання частини у спірному будинку, ОСОБА_4 почала проживати в ньому і прописалась за даною адресою 16.08.1996, що підтверджується відомостями домової книги. Разом з нею того ж дня в будинку прописалась Позивач ОСОБА_1 і з того часу постійно проживала в спірному будинку, де проживає і зараз.
Мати Позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.06.2012. На момент смерті Позивач проживала і була зареєстрована разом із нею за однією адресою, а тому в силу ч.3 ст.1268 ЦК прийняла спадщину після смерті своєї матері.
07.11.2019 Позивач звернулась до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори, і в той же день нотаріусом було відкрито спадкову справу №65015180 (номер у нотаріуса 611/2019) після смерті ОСОБА_4 . Позивач є єдиним спадкоємцем, інші спадкоємці відсутні, що може бути підтверджено матеріалами спадкової справи.
ОСОБА_4 не залишила після себе заповіту, а тому за ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
В силу цього Позивач має право на усю спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_4 .
До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка під спірним будинком не приватизована, а тому даним спором не порушуються права органу місцевого самоврядування.
Позивач отримала від Першої Харківської міської державної нотаріальної контори постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.02.2023, яка вмотивована тим, що договір купівлі-продажу №У-05-497-Н від 06.05.1996 всупереч вимогам ст.227 ЦК УРСР від 18.07.1963 не був посвідчений нотаріально. Тому Позивачем нібито не подані документи на нерухоме майно, що підтверджували б належність майна спадкодавцю на праві власності згідно діючого на час придбання майна законодавства, тобто склад спадкового майна відсутній.
Тим самим Перша Харківська міська державна нотаріальна контора не визнає наявність права власності на спірний будинок, що входить до складу спадщини, хоча таке право було свого часу визнано органом місцевого самоврядування (що підтверджується фактом реєстрації права власності в Харківському МЕТІ у 1996 році).
Внаслідок саме цього невизнання Позивач не має можливості оформити свої права на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 в нотаріальному порядку, а тому Перша Харківська міська державна нотаріальна контора залучена до справи як перший Відповідач.
Оскільки одна із сторін спірного Договору ОСОБА_4 померла, то неможливо на даний час вирішити питання про нотаріальне посвідчення спірного Договору з іншою стороною ОСОБА_2 , яка залучена до участі у справі як другий Відповідач.
За наявними у Позивача відомостями, власником іншої 1/2 частини у спірному будинку є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який, як співвласник, залучений до участі у даному спорі як Третя особа на боці відповідача, що не заявляє самостійних вимог.
Як підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з 01.01.2013 ніяких змін щодо права власності на спірний будинок не відбувалось.
Дійсно, на момент укладення спірного Договору існувала певна правова колізія. Так, відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Але за ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що також діяла на час укладення спірного Договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
На виконання вимоги Цивільного кодексу про реєстрацію договору купівлі-продажу була прийнята Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. За п.1 цієї інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.
Дана інструкція втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.95 №56, яким було затверджено Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. Наказ зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056.
Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб втратили чинність на підставі Наказу Держархітектури №121 від 09.06.98, тобто діяли у 1996 році, на час укладення спірного Договору та проведення на його підставі реєстрації належної матері Позивача частки у житловому будинку.
За п. 1.2 Правил вони встановлюють порядок державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб.
За п.1.4 Правил державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів (додаток №1), за рахунок коштів власників нерухомого майна.
За п.1.5 Правил до об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться (зокрема): а) жилі будинки (домоволодіння) розташовані на земельній ділянці, під окремим порядковим номером по вулиці, площі, провулку.
За п.2.2 Правил наслідком проведення реєстрації є, зокрема, те, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційних напис.
За додатком №1 до Правил до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, належать і договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею (П.6).
Спірний договір було зареєстровано Харківським міським бюро технічної інвентаризації, про що в реєстровій книзі зроблено запис під номером 1009 від 08 травня 1996 року, а на оригіналі договору зроблено відповідний напис.
Вимога про державну реєстрацію правочину введена Цивільним кодексом України, який набув чинності з 01.01.2004 р (п.4 ст.334, п.1 ст.657).
За п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Таким чином, державна реєстрація спірного Договору відбулась в повній відповідності до вимог законодавства, що діяли в означений період часу, і не регулюється вимогами Цивільного кодексу України, що набув чинності 01.01.2004.
Сторонами спірного Договору не було проведено нотаріального посвідчення цього правочину, у зв`язку з тим, що як вони, так і представники товарної біржі були впевнені у законності своїх дій відповідно до положень Закону України «Про товарну біржу» і наведених вище Правил.
Продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_4 , крім особистого підписання договору купівлі-продажу, було виконано всі істотні умови договору, а саме: передані грошові кошти в рахунок оплати обумовленої вартості майна, передано частину будинку у фактичне володіння і користування покупцю, який зареєстрував своє право власності в Харківському МЕТІ, переїхав до спірного будинку разом із сім`єю та проживав в ньому до моменту смерті.
Даний правочин його сторони не оспорювали і не ставили під сумнів дійсність його змісту в цілому чи окремих його положень.
Відповідно до існуючої судової практики факт набуття права власності повинен встановлюватись відповідно до тих підстав та правових норм, що діяли на момент такого набуття.
Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд по суті.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року витребувано у Першої Харківської міської державної нотаріальної контори (адреса: м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 26) довідку про осіб, що прийняли спадщину та яким видано свідоцтво про право на спадщину, а також посвідчені копії матеріалів спадкової справи №611/2019, що відкрита після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , і зареєстрована 07.11.2019 за №65015180; витребувано у Департаменту реєстрації Харківської міської ради (адреса: м. Харків, пл. Павлівська, буд. 4) відомості про зареєстроване проживання станом на 13.06.2012 року наступних осіб: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (орієнтовне місце проживання вказаних осіб АДРЕСА_1 ), а також відомості про зареєстроване на даний час місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_6 ); Витребувано у Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради (адреса: м. Харків, м-н Павлівський, 4), відомості про те, за ким та на підставі яких правовстановлюючих документів станом на 31.12.2012 року зареєстроване право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , а також засвідчені копії цих правовстановлюючих документів.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 березня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Крячко О.В. у судове засідання не з`явились, направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги позову підтримали і просили задовольнити.
Представник Першої Харківської міської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, направив суду заяву про проведення судових засідань у відсутності представника, покладаються на висновки суду.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином. Будь-яких заяв, клопотань та відзиву від відповідача не надходило.
3-я особа: ОСОБА_3 у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Будь-яких заяв, клопотань від останнього не надходило.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду; не повідомила про причини неявки в судові засідання; не подала відзив на позов та позивач і її представник не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що 06 травня 1996 року ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу № У-05-497-Н, зареєстрований Харківською Універсальною Біржею.
Пунктами 1.14., 1.15. цього Договору визначено, що на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» правочини, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, а підлягають реєстрації в бюро технічної інвентаризації.
На виконання цих умов, Договір зареєстрований в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 08 травня 1996 за реєстровим номером 1009.
Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції станом на день укладення договору) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.
Таким чином, при укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а тому вважали, що договір купівлі-продажу будинку укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.
Однак цей Закон містив неузгодженість із діючою на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства, а саме: частиною першою статті 227 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався сторонами 06.05.1996, тому до таких правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК України в редакції 1963 року.
Згідно з ч. 2 ст.47 ЦК України 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Аналогічне положення містить ч. 2 ст.220 ЦК України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Частина 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року та ч. 2 ст. 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам.
Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями був підписаний сторонами правочину продавцем ОСОБА_2 і покупцем ОСОБА_7 , зареєстрований Харківською Універсальною Біржею, реєстраційний номер У-05-497-Н, підписаний керуючим ХУБ ОСОБА_8 та посвідчений печаткою.
Крім того, договір купівлі-продажу був зареєстрований у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 08.05.1996 за р. № 1009.
Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам. Так, по взаємній домовленості сторін (п. 1.5. Договору) товар продано за 600 000 000 (шістсот мільйонів) карбованців, які покупцем було сплачено. При цьому продавець будинку засвідчив своїм підписом, що відчужувана ним нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться (п. 1.8. Договору).
Отже, вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, ст.227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.
У відповідності до ч. 2 ст.47 ЦК України та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Як було зазначено вище, в укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу будинку і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.
На теперішній час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки покупець помер.
Отже, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, укладений на біржі, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року.
Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визначається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі, якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня.
На підставі ч.4 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Реєстрація права власності в бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, станом на травень 1996 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни зареєстрованих біржею.
Відповідно до п.п. 2.1. Реєстрація поділяється на первинну та поточну. Первинна реєстрація, це така, коли об`єкту, що реєструється, надається порядковий реєстровий номер вперше. При поточній реєстрації окремий реєстровий номер не надається, а використовується реєстровий номер, встановлений при первинній реєстрації.
Таким чином, згідно Договору купівлі-продажу нерухомості № У-05-497-Н від 06.06.1996 вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, а підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації.
Згідно затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13 грудня 1995 року, правил п.2.2. Реєстрація проводиться в такому порядку:
«Заявник подає до бюро технічної інвентаризації два примірники правовстановлюючого документу (оригінал та копію) на оригіналі правовстановлюючого документа робиться реєстраційний напис .
Якщо на правовстановлюючому документі немає місця для реєстраційного напису, то видається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа, а також на копії правовстановлюючого документа робиться відмітка про реєстрацію з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації, до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлюючого документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна, в якій записується: прізвище або найменування власника, назва і зміст правовстановлюючого документа, число і місяць реєстрації з підписом особи, яка відповідає за реєстрацію».
З дослідженого судом Договору купівлі-продажу, встановлено, що ОСОБА_4 зареєструвала право власності на частину житлового будинку у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 08.05.1996, про що міститься штамп, який відповідає вищевказаним вимогам.
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 14 червня 2012 року.
Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі договору купівлі-продажу № У-05-497-Н від 06.05.1996, зареєстрованому Харківською Універсальною біржею.
Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 є її донька ОСОБА_9 . На підтвердження родинних відносин позивачки зі спадкодавцем надано копії свідоцтва про народження, копія свідоцтва про укладення шлюбу.
Позивач зверталась до державного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з частини вказаного житлового будинку, після смерті матері, але їй було відмовлено, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений Харківською універсальною біржею, не може вважатися правовстановлюючим документом.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Пленум Верховного суду України у своїй Постанові №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Судовим розглядом справи встановлено, що спадкодавець відповідно до законодавства, що діяло на час виникнення права власності на житловий будинок, набув право на нерухомість, тому воно входить до складу спадщини.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ст. 1277 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері шляхом звернення до нотаріальної контори через те, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, укладений на біржі, пройшов відповідну державну реєстрацію, але не посвідчений нотаріально і на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і тому підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 76, 80-86, 263, 264, 265, 268, 315 ЦПК України, ст.ст. 220, 328, 1218, 1277, 1261 ЦК України, ст. 47 ЦК України 1963 року, Закону України «Про товарну біржу», суд
Позов ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Крячко Олег Володимирович до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , третя особа на боці відповідача, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу №У-05-497-Н щодо 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Харківською Універсальною Біржею, який був укладений 06 травня 1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дійсним.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

представник позивача: адвокат Крячко Олег Володимирович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 989, видане КДКА Полтавської області 24.06.2011 року, адреса: АДРЕСА_7 ;

відповідач: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора 61003 м. Харків пл. Конституції 1, Палац Праці, 7 під., 4 пов. адреса тимчасового розташування: 61024 м. Харків вул. Ярослава Мудрого 26, ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 РНОКПП невідомий;

3-я особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП невідомий.

Головуючий: В.В. Барабанова