Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 березня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чопської міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позов до відповідача ОСОБА_2 , зазначивши третьою особою Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чопської міської ради, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявленого позивачка посилається на те, що шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду, від шлюбу у сторін народився син, однак його батько - відповідач з кінця 2012 року з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з сином тощо.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву 08.03.2024, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, зокрема шляхом виклику через вебпортал Судова влада України, відзив на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

В судове засідання представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Чопської міської ради не з`явився, однак до суду надіслано висновок.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, заперечень зі сторони позивача не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

15.03.2008 між сторонами було укладено шлюб, який 10.01.2013 за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/712/19138/12 розірвано, неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено при матері.

З вказаного рішення, а також копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.10.2012 вбачається, що у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого вказані сторони.

З довідки №99 від 22.06.2023, виданої Соломонівською гімназією Чопської міської ради, батько дитини за час навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у гімназії контакту зі школою не підтримував, успішністю дитини не цікавився, батьківські збори не відвідував, з вчителями не спілкувався.

19.12.2015 ОСОБА_4 укладено шлюб з ОСОБА_5 , прізвище позивачки після одруження ОСОБА_6 , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

Зі слів позивачки у шлюбі з чоловіком ОСОБА_5 у подружжя народжено двоє дітей ОСОБА_7 , 2016 р.н. та ОСОБА_8 , 2019 р.н.

Останні разом з дитиною позивачки від попереднього шлюбу - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується актом обстеження умов проживання за адресою проживання дитини від 27.07.2023.

У вказаному акті серед іншого зазначено, що санітарно-гігієнічні умови в будинку задовільні, наявні меблі та побутова техніка, діти забезпечені належним харчуванням, мають ліжка, шафи для одягу, іграшки та приладдя для навчання та розвитку. ОСОБА_9 проживає в окремій вмебльованій кімнаті. Сім`ю утримує теперішній чоловік матері ОСОБА_5 .

У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чопської міської ради №0315/3453 від 11.12.2023 вказано, що Служба у справах дітей направила запит до служби у справах дітей Ужгородської міської ради про проведення обстеження умов проживання ОСОБА_2 за місцем його реєстрації: АДРЕСА_2 , на що отримала відповідь від 19.10.2023 №809/18/01-14, де зазначено, що обстежити умови проживання не вдалося, оскільки зі слів сусідів з`ясовано, що ОСОБА_10 більше як 3 роки тому продав будинок та змінив своє місце проживання. Також зазначили, що ймовірно він перебуває в слідчому ізоляторі. Служба у справах дітей направила запит до державної установи «Закарпатська установа виконання покарань №9» та отримала лист від 27.11.2023 №12/6/3106 про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 26.01.2023 по теперішній час утримується в державній установі «Закарпатська установа виконання покарань №9».

З вищевказаного висновку видно, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , 1989 року народження відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Наведені вище обставини свідчать про те, що відповідач як батько свідомо ухиляється від виховання дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його навчанням та дозвіллям, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не спілкується з дитиною.

Окрім цього в суду відсутні відомості про виконання відповідачем обов`язку по матеріальному забезпеченню дитини.

Зі слів позивачки відповідач самоусунувся від виховання та піклування за сином з кінця 2012 року.

Відтак, суд вважає, що наявна винна поведінка відповідача по відношенню до дитини, що виразилося, як зазначалося вище, у його нехтуванні обов`язками як батьком.

З огляду на вищевказане, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити та позбавити батьківських прав відповідача щодо його сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд зауважує, що за ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язків по утриманню дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан платника аліментів, при цьому в силу ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір є гарантованим.

За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

З огляду на вказане з відповідача підлягають стягнення на користь відповідачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 08.09.2023 та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Враховуючи те, що позивачкою судовий збір не сплачено, суд стягує відповідну суму судового збору у 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за розгляд судом вимоги немайнового характеру з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 165 СК України, ст. ст. 4, 13, 89, 223, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом на дитину відповідного віку, починаючи з 08.03.2023 та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов