ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/358/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Котвицького В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Овчар В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача 1 ОСОБА_2 ,

відповідача 2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням у приватизованій квартирі,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про виділ реальної частки приватизованої квартири, що є у спільній частковій власності. Відповідно до позовних вимог позивач просив суд виділити йому у приватну власність кімнату за адресою: АДРЕСА_1 , площею 16,1 кв.м. чи іншу жилу кімнату у зазначеній квартирі.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач неодноразово змінював предмет та підстави позову та згідно остаточної редакції позовної заяви, поданої до суду 15.12.2023 вбачається, що ОСОБА_1 звертається до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням у приватизованій квартирі. Відповідно до позовних вимог позивач просив суд встановити порядок користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 наступним чином: виділити у користування позивачу кімнату площею 16,1 кв.м. з суміжним з нею балконом, що максимально відповідає його частці у праві власності на квартиру; виділити у спільне користування відповідачів кімнату площею 13,0 кв.м.; надати право відповідачу ОСОБА_3 за його потребою проживати у будь-якій жилій кімнаті квартири (як з позивачем так і з відповідачем ОСОБА_2 ) на його розсуд; у спільному користуванні співвласників залишити: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню (санвузол), лоджію, інші приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони є співвласниками та проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Жила площа вказаної квартири становить - 29,10 кв.м, загальна площа - 55,20 кв.м. Зазначена квартира складається з двох жилих кімнат 13,0 кв.м та 16,1 кв.м. Також, вказана квартира має: кухню площею 9,7 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, коридор площею 9,1 кв.м.

Особовий рахунок на квартиру оформлений на позивача. Всі витрати на утримання квартири несе виключно позивач, в той час як відповідачі живуть у вказаній квартирі, користуються всіма житлово-комунальними послугами, але не беруть участі в утриманні квартири.

Квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають домовитися про порядок користування квартирою.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2024 змінено процесуальний статус третьої особи ОСОБА_3 з третьої особи на відповідача.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовних вимог не визнала, заперечувала проти задоволення позову.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову.

Суд, заслухавши позиції учасників процесу, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

За ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ст. 355 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони є співвласниками та проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Жила площа вказаної квартири становить - 29,10 кв.м, загальна площа - 55,20 кв.м. Зазначена квартира складається з двох жилих кімнат 13,0 кв.м та 16,1 кв.м. Також, вказана квартира має: кухню площею 9,7 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, коридор площею 9,1 кв.м.

Згідно з ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.09.2022 у справі № 752/7435/20 провадження № 61-19110св21).

Відповідно до ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Вирішуючи спір, суд виділяє в користування сторонам спору частини житлового приміщення, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти у незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників (див. постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.09.2022 у справі № 752/7435/20 (провадження № 61-19110св21), від 08.09.2021 у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 22.07.2022 у справі № 344/698/18 (провадження № 61-9984св21).

Водночас, суд звертає увагу на те, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд наголошує на тому, що згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач у судовому засіданні зазначив, що бажає встановити в законному порядку користування спірною квартирою, визначивши що він проживає в одній кімнаті, а відповідач ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 в іншій.

Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 не погоджується із запропонованим позивачем способом користування спірною квартирою, зокрема вона зазначила, що проти того щоб проживати в одній кімнаті з сином та колишнім чоловіком (позивачем у справі).

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти його доступу у кімнату матері ОСОБА_2 , хоча планує проживати у великій кімнаті з батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 47 Житлового Кодексу України житлова площа має видаватися з розрахунку 13,56 квадратних метрів на одного члена сім`ї.

При виділенні житлової площі на кожного члена сім`ї розрахунок враховується з урахуванням не менше ніж жилих дев`ять метрів квадратних. Тобто загальну площу для проживання ділимо на кожного члена сім`ї.

Житлове приміщення може надаватися і з більшою площею у разі коли воно має одну кімнату (квартиру з однією кімнатою) або видається особам різної статі. Також збільшення житлової площі передбачене окремим категоріям громадян, наприклад, що займаються науковою роботою і мають певні наукові ступені, хворим на хронічні захворювання тощо. Збільшення може бути у вигляді додаткової кімнати або додаткової житлової площі у вигляді 10 метрів квадратних. Цей перелік визначає законодавство України.

Тобто, запропонований позивачем порядок користування спірної квартири порушує інтереси відповідачів у справі, оскільки виділенні відповідачам у спільне користування меншої кімнати площею 13,0 кв.м. значно зменшує їх ідеальну частку та погіршує їх становище.

Крім того, відповідно до статті 50 ЖК України при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В силу положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, враховуючи кількість співвласників майна, їх стать та вік, технічні характеристики квартири, зокрема, розмір та кількість житлових кімнат, а не підсобних приміщень, суд приходить до висновку, про неможливість встановлення порядку користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , адже запропонований позивачем порядок користування призведе до порушення прав інших співвласників квартири.

Суд не вбачає можливості встановити інший порядок користування квартирою, оскільки площа житлових кімнат квартири не дає можливості встановити такий порядок їх користування, який би не порушував права сторін у справі, відповідно до належних їм часток у квартирі.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою слід відмовити, залишивши квартиру у спільному користуванні співвласників, що дасть можливість найбільш повноцінно реалізувати свої права на належну їм квартиру.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, а тому судові витрати у справі суд покладає на позивача, відповідно до положень п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням у приватизованій квартирі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В.Л. Котвицький