КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 363/4471/21

номер провадження 22-ц/824/2247/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1

на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2022 року /суддя Лукач О.П./

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила усунути їй перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідачів із вказаного будинку та визнати їх такими, що втратили право користування житловим будинком.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. /т. 1 а.с. 142-153/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що відповідачі не є власниками житла і не мають законних прав на проживання у спірному будинку, оскільки право членів сім`ї власника існує лише за наявності у власника такого права. Наголошував, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29.09.2016 р. ОСОБА_2 набула права власності на спірне майно як іпотекодержатель за неповернутою позикою. Листи вимоги відповідачам про виселення були надіслані, а тому відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, за єдиною відомою адресою місця проживання - у спірному будинку, конверти на адресу суду повернулись без вручення з позначкою відсутності адресатів за вказаною адресою.

Справа у провадженні суду знаходиться з жовтня 2021 року, в суді першої інстанції відповідачі приймали участь, подавали клопотання про зупинення провадження у зв`язку з хворобою, посилались на інформацію з ЄДРСР, інтерес до справи втратили, за номером телефону на заяві абоненти не відповідають, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з задоволенням позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 19 червня 2014 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 укладений договір позики, за умовами якого позикодавець передала у власність позичальнику 1 199 560,80 грн, що еквівалентно 102 000,00 дол. США, без нарахування відсотків, які позичальник повинен повернути до 28 червня 2015 року включно.

На забезпечення своєчасного повернення позики 19 червня 2014 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_5 як іпотекодавець передав ОСОБА_2 як іпотекодержателю житловий будинок з надвірними будівлями (загальною площею 227,9 кв. м, житловою площею 108 кв. м) на АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 05 червня 2014 року; земельну ділянку площею 0,0616 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:122:0038, яка належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування земельної ділянки від 05 червня 2014 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2016 року звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 19 червня 2014 року в рахунок задоволення вимог ОСОБА_2 за договором позики від 19 червня 2014 року шляхом набуття права власності ОСОБА_2 на спірний будинок і земельну ділянку.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, право приватної власності на спірне майно з 26 грудня 2016 року на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року та ухвали цього суду від 22 листопада 2016 року у справі № 363/4935/15-ц зареєстровано державним реєстратором КП Київської обласної ради «Готово» Никоненко А. В. за ОСОБА_2 .

Згідно з довідками виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 15 вересня 2021 року № 981, № 982 місце проживання ОСОБА_3 з 10 березня 2011 року, а місце проживання ОСОБА_4 з 31 грудня 2013 року зареєстроване на АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 набули право користування спірним майном як члени сім`ї попереднього власника, є особами пенсійного віку.

22 вересня 2021 року ОСОБА_6 надіслала за місцем проживання відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 листи-вимоги про добровільне виселення зі спірного будинку від 20 вересня 2021 року, проте згідно з трекінгом Укрпошти вони не були вручені адресатам «З інших причин».

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна ОСОБА_4 на праві приватної власності належать: земельна ділянка, кадастровий № :01:122:0181, площею 0,0043 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарськи будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1 та домоволодіння на АДРЕСА_2 , загальною площею 58,20 кв. м, житлова площе 38,00 кв. м.

Справа вже була предметом розгляду судів.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2023 року у позові відмовлено.

Київський апеляційний суд постановою від 01 серпня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції. Доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 має у власності будинок, не є підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог, оскільки вказане приміщення не надане йому в порядку, передбаченому статтею 109 ЖК України. Крім того, не надано доказів щодо придатності цього будинку для проживання, враховуючи, що відповідачі продовжують проживати в спірному будинку.

Верховний Суд постановою від 22 листопада 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова касаційного суду мотивована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що в разі наявності у відповідачів на праві власності іншого житла, придатного до проживання, правила статті 109 ЖК України щодо надання іншого постійного жилого приміщення не застосовуються; тягар доказування придатності/непридатності такого житла до проживання в цьому випадку покладається на відповідачів. Крім цього, встановивши, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить домоволодіння на АДРЕСА_2 , не з`ясував, яке відношення до цього будинку має ОСОБА_3 .

Розглядаючи спір при повторному апеляційному розгляді, апеляційним судом зроблено такі висновки.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна ОСОБА_4 на праві приватної власності належать: земельна ділянка, кадастровий № :01:122:0181, площею 0,0043 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарськи будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1 та домоволодіння на АДРЕСА_2 , загальною площею 58,20 кв. м, житлова площе 38,00 кв. м. /т. 1 а.с. 36/

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Позивач є власником спірного будинку на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на це майно.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, є видом забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону).

За встановленими судами обставинами будинок, який був предметом іпотеки, придбаний не за рахунок кредитних коштів, набутий іпотекодателем до укладення кредитного договору; відповідачі проживають у ньому як члени сім`ї колишнього власника, які були вселені до нього до укладення договору іпотеки; у зв`язку з неналежним виконанням боржником умов договору позики рішенням суду звернено стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Належним правилом, яке встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є норми статті 109 ЖК України.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Отже, частиною другою статті 109 ЖК України встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Гарантія надання іншого постійного житлового приміщення поширюється на осіб, для яких житло, з якого вони підлягають виселенню у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, є єдиним об`єктом житлової нерухомості, що перебуває у їхній власності або користуванні.

За наявності в особи у власності іншого (інших) об`єкта житлової нерухомості, яким вона має право безперешкодно користуватись, така особа може підлягати виселенню з іпотечного житла без надання іншого житлового приміщення, оскільки така особа в результаті виселення не стає безхатченком, у неї немає потреби у забезпеченні житлом. Отже, немає підстав уважати, що на таку особу буде покладено надмірний тягар.

Інше тлумачення положень частини другої статті 109 ЖК України допускало б покладення індивідуального надмірного тягаря на іпотекодержателя (нового власника), могло б поставити його у набагато гірше становище порівняно з особою, яка підлягає виселенню, і свідчило би про порушення справедливого балансу між правами учасників спору.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19)).

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказує, що в разі наявності у відповідачів на праві власності іншого житла, придатного до проживання, правила статті 109 ЖК України щодо надання іншого постійного жилого приміщення не застосовуються; тягар доказування придатності/непридатності такого житла до проживання в цьому випадку покладається на відповідачів.

Встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить домоволодіння з 2006 року на АДРЕСА_2 .

Апеляційний суд повторно вказує, що справа у провадженні суду знаходиться з жовтня 2021 року, в суді першої інстанції відповідачі приймали участь, подавали клопотання про зупинення провадження у зв`язку з хворобою, проте, інтерес до справи втратили, за номером телефону на заяві абоненти не відповідають, судові повідомлення не отримують, які направляються за єдиною відомою адресою місця проживання - у спірному будинку, конверти на адресу суду повернулись без вручення з позначкою відсутності адресатів за вказаною адресою.

Отже, апеляційний суд доходить висновків, що відповідачі не надали доказів непридатності домоволодіння з 2006 року на АДРЕСА_2 також того, що ОСОБА_3 не має права проживання у вказаному домоволодінні.

Надаючи оцінку балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин, вважаючи пріоритетним право власності ОСОБА_2 та те, що відповідачі не проявляють інтересу до справи про позбавлення їх права користування майном, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, та вирішив зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом звільнення будинку, який знаходиться у АДРЕСА_1 . Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком, який знаходиться у АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Стягненню з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частках на користь ОСОБА_2 належить 1816 грн, за розгляд справи в суді першої інстанції та 2724 грн апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2022 року - задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2022 року - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення, - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом звільнення будинку, який знаходиться у АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком, який знаходиться у АДРЕСА_1 .

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_3 /РНОКПП НОМЕР_1 /, ОСОБА_4 / РНОКПП НОМЕР_2 / в рівних частках на користь ОСОБА_2 / РНОКПП НОМЕР_3 / 1816 грн, тобто по 908 грн.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_3 /РНОКПП НОМЕР_1 /, ОСОБА_4 / РНОКПП НОМЕР_2 / в рівних частках на користь ОСОБА_2 / РНОКПП НОМЕР_3 / 2724 грн, тобто по 1362 грн.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: