Провадження № 2/727/267/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Чернівці Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:

головуючого судді - Слободян Г.М.

секретар судового засідання - Костенюк О.І.

за участю сторін по справі:

позивача ОСОБА_1 та в її інтересах представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 та в його інтересах представника ОСОБА_4

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, - ВСТАНОВИВ:

Зміст заявлених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, інфляційних витрат та 3% річних. Обґрунтовує позивач позов тим, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.11.2011року з відповідача, ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини з всіх видів його доходу але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що на виконання зазначеного рішення Шевченківським районним судом м. Чернівці 24.11.2011 року було видано виконавчий лист №2-2655/201, який знаходився на виконанні у Першому відділі Державної виконавчої служби у місті Чернівці О.М., ВП №30181557. Вказує на те, що аліменти на утримання дитини стягувалися із заробітної плати відповідача щомісяця, однак, відповідач окрім заробітної плати з вересня 2014 року отримував також і пенсію, з якої він аліменти не платив. Посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.04.2023 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, при цьому, константує, що саме під час розгляду зазначеної справи про зменшення розміру аліментів вона дізналася про той факт, що ОСОБА_3 є пенсіонером. Посилається на те, що розмір не сплачених ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини з одержаної ним пенсії станом на червень 2023р., включно, становив 89084,89грн., заборгованість за 8 років 10 місяців. Стверджує, що відповідач погасив вказаний борг частково в розмірі 87638,13грн., однак, заборгованість, станом на вересень 2023 року становить 1446,76 грн. Окрім наведеного, мотивуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що ОСОБА_3 повинен був своєчасно перерахувати аліменти і з пенсії, яку він почав отримувати з вересня 2014 року, так як був обізнаний із рішенням суду про стягнення щомісяця на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частки, з усіх видів доходу з 2011 року та необхідністю його виконувати, а тому заборгованість з виплати аліментів з пенсії виникла з його вини, оскільки, станом на 31.07.2023 року, борг по виплаті аліментів з пенсії, за увесь період прострочення аліментів становить суму - 87 638,13 грн. Позивачка стверджує, що нею було пораховано інфляційні втрати, виходячи з несплаченої свосєасно суми основного боргу, що в сукупному розмірі становить 55 443 грн.73 коп., та 3 % річних від щорічно (порахованої щомісяця) простроченої суми боргу за період з вересня 2014 року по 31.07.2023 року - становлять 10 504,99грн. Просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 89084,89 грн., 3% відсотка річних за прострочення сплати аліментів у сумі 10 504,99 грн., та інфляційні втрати в сумі 55 443,73 грн. за період з вересня 2014 року по 31.07.2023 року, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору та правову допомогу.

Рух по справі та позиція сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.10.2023 року відкрито провадження по справі

21 листопада представником відповідача ОСОБА_3 , адвокатом Москалюк Н.М. до суду було скеровано відзив на позовну заяву. Вказує на те, що ОСОБА_3 із 25 вересня 2014 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду, як одержувач пенсії по інвалідності III групі загального захворювання. Стверджує, що 28 липня 2023 від державного виконавця Якобчук І.В. дізнався, що в нього наявний борг зі сплати аліментів, а саме по одержаній ним пенсії із вересня 2014 по травень 2023 в сумі 87638,10 гривень. Зауважує на тому, що одержуючи пенсію ОСОБА_3 не знав, що із нарахованих сум не відраховується 1/3 на аліменти, так як думав, що при наявності відкритого виконавчого провадження, аліменти автоматично відраховуються як із заробітної плати так і з отриманої ним пенсії. ОСОБА_3 нне мав на меті приховування пенсії. Разом з цим, отримавши інформацію про наявність заборгованості, не маючи на меті ухилятись від виплати аліментів, ОСОБА_3 31 липня 2023 здійснив оплату заборгованості сумі 87 638,13 грн., яка йому була повідомлена державним виконавцем. Крім наведеного, позивач стверджує, що ОСОБА_3 після встановлення того, що за червень 2023 із отриманої ним пенсії не здійснено відрахування аліментів, 12.09.2023 здійснено оплату аліментів із отриманої пенсії за період червень 2023 по серпень 2023 включно в сумі 3 203,71 грн., однак помилково при здійсненні оплати ним було обраховано червень 2023 в частині 1/4, тому 09.10.2023 здійснено платіж в сумі 625,01 грн. Зазначає, що ОСОБА_3 час від часу отримував від виконавчої служби довідки про стан заборгованості де у кожній отриманій ним довідці була зазначена інформація про відсутність заборгованості у виконавчому провадженні. Стверджує, що після того як йому стало відомо, що із пенсії не відраховувались аліменти, ОСОБА_3 подав до Головного управління Пенсійного фонду заяву про відрахування із його пенсії 1/4 аліментів на утримання його неповнолітньої дитини ОСОБА_6 . Звертає увагу також на те, що із отриманої ОСОБА_3 заробітної плати в 2022 році 431 446, 84 грн. - 143 815,61 грн. (перераховані аліменти) становлять 287 631,23 грн., тобто, у 2022 році відповідачем сплачено аліментів в середньому за місяць 11984,60 грн., що значно перевищує суму прожиткового мінімуму. Просить, відмовити у вимогах позивача щодо стянення витрат на правничу допомогу, оскільки даний спір є незначної складності, сама справа є малозначною, а тому заявлений розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12700 грн. є неспівмірним із складністю справи та застосувати строки позовної давності.

Позивач ОСОБА_1 та в її інтересах представник, адвокат Чорна С.О. в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Позивачка вказала на те, що аліменти почали стягуватись ще в 2011 році, до стягнення було призначено 1/3 від усід доходів відповідача, однак у червні 2023 року розмір стягнення аліментів був зменшений до 1/4. Просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, та стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася через прострочення зі сплати аліментів, та відповідно судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу.

Відповідач ОСОБА_3 , й ого інтересах представник, адвокат Москалюк Н.М. просили в задоволенні позовної заяви відмовити повністю, через безпіставність та недоведеність заборгованості. Стверджували, що ОСОБА_3 не давав державному виконавцю даних про те, що він має інвалідність, умислу приховувати пенсію у нього не було. Відповідач ОСОБА_3 стверджував, що він сплатив заборгованість протягом трьох днів після того як йому стало про неї відомо. Вказував на те, що держвний виконавець не задавай йому питання щодо отримання пенсії, однак умисно він цього не приховував. Вважав, що аліментии стягуються автоматично і з пенсії також. Позов не визнає, вважає, що виконує свої батьківські обов?язки належним чином, від сплати аліментів не ухиляється, оскільки як тільки дізнався про виниклу заборгованість, то одразу сплатив її. Стверджує, що про пеню його державний виконавець не повідомляв. Крім того, просили відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача понесених судових витрат з підстав того, що розмір заявленої суми витрат є завищеним та неспівмірним з даною категорією справ.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, врахувавши позицію сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги та встановивши відповідні їм правовідносини, суд зважає на наступне.

Згідно положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положення ст. 4 ЦК України визначають право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статтей 11, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Досліджені судом докази та застосовані норми права.

Судом встановлено, що Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21.11.2011 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини з всіх вилів його доходу але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с.20). Вказане рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.11.2011 року відповідно до рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 28.12.2011 року залишено в частині розміру стягнення аліментів без змін (а.с.21-22).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 квітня 2023 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів. Зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.11.2011 року по справі №2-2655/2011 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/3 частини до 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11-14). Рішення набрало законної сили 21.06.2023 року після його перегляду в суді апеляційної інстанції, згідно постанови ваід 21.06.2023 року (а.с.15-19).

05.06.2023 року старшим державним виконавцем Мухаєвою О.М. до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області було направлено запит на інформацію №42366 щодо отримання боржником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 пенсії, з якого часу та в якому розмірі. (а.с.27).

Із відповіді на запит державного виконавця, наданої 29.06.2023 року Пенсійним фондом, та самим ОСОБА_3 від 13.09.2023 року, загальний розмір одержаної ним пенсії за період з вересня 2014 року по липень 2023 року становив 267 254,69 грн. (а.с.23-25).

На виконання рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.11.2011року було видано виконавчий листа №2-2655/20, який знаходився на виконанні у Першому відділі Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у старшого державного виконавця Мухаєвої Оксани Маратівни, виконавче провадження №30181557 (а.с.26).

31.07.2023 року борг по виплаті аліментів по пенсії за увесь період прострочення оплати аліментів в сумі 87 638.13грн. був погашений ОСОБА_3 , що стверджується квитанцією від 31.07.2023 року (а.с.28).

Згідно довідки про нарахувані та стягнуті аліменти по службі відновлення та розвитку інфраструктури у Чернівецькій області за 1 півріччя 2023 року від 19.07.2023 року №723, станом на 01.07.2023 року, фактична заборгованість по аліментах відповідача становить 10214,79 грн (а.с.29). Разом з цим, виконавче провадження №30181557 згідно постанови від 31.07.2023 року було закінчено (а.с.30) в зв"язку з виконанням рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що вона зверталася до відповідача із заявою про досудове врегулювання спору про що свідчить відповідний лист (а.с.33-53).

Загальна сума пенсії ОСОБА_3 за період з 01.01.2015 року по 31.08.2023 року становила 269020,82 грн., що підтверджується довідкою про доходи №021737 від 13.09.2023 року (а.с.54-55).

Cтаттею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Для визначення розміру неустойки в обов`язковому порядку підлягає встановленню дійсний розмір заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, по-в`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Під час дослідження доказів у судовому засіданні, судом установлено, що ОСОБА_3 з 25 вересня 2014 року дійсно перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду, як одержувач пенсії по інвалідності ІІІ групи. Відповідно, із вересня 2014 року по червень 2023 року ОСОБА_3 отримано пенсії на загальну суму 268 254,69 грн., з яких розмір аліментів становить 89 328,82 грн. (268 254,69 грн. х 33,3%=89 328,82 грн.). Однак, отримавши від державного виконавця інформацію про наявність заборгованості ОСОБА_3 31.07.2023 року здійснив оплату боргу в сумі 87 638,13 грн., що як підтверджується документально квитанцією наявною в матеріалах справи, так і визнається позивачем, а отже, наведене свідчить про відсутність в діях відповідача умисного ухилення від сплати аліментів.

Крім того, суд враховує те, що відповідач систематично сплачував аліменти на доньку, що підтверджується матеріалами справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснив, що йому в силу юридичної необізнаності, не було відомо про те, що з пенсії стягуються аліменти. Зазначив, що державний виконавець не цікавився стосовно його пенсії, умисно пенсійні виплати він не приховував, вважав, що державним виконавцем вчинені усі дії згідно з законом щодо стягнення аліментів, у тому числі і з пенсії. Заперечував умисел чи приховування отримання пенсії від державного виконавця, та вказав, що позивачу давно було відомо про те, що він отримує пенсію.

Відсутність умислу у невиконанні відповідачем свого батьківського обов?язку виражається також і в тому, що дізнавшись про те, що з його пенсії не здійснюються відрахування аліментів, ОСОБА_3 подав до Головного управління Пенсійного фонду заяву про відрахування з його пенсії 1/4 аліментів на утримання доньки, що відповідно ним, а також позивачем не заперечувалося при з"ясуванні обставин по справі і перевірки їх доказами.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 вілсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості ? 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою, яка викладена в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі No334/7702/16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі N572/1762/15-ц:

p=(Alx1%xQ1)+(A2x1%xQ2)+...... (Anx1%?Qn), де:

р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

01 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

02- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;

Ап- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

О- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Станом на час подачі позову розмір пені за прострочення сплати аліментів становить

696 332грн.40коп., виходячи з наступного розрахунку:

За період з вересня 2014 року по грудень 2020 року аліменти до сплати разом становлять 54683,48грн., які не були погашені до 31.07.2023р. х 941день прострочки х 1%(546.83) =

514567,03 грн.

Січень 2021р. - борг 943,51 грн. не погашений до 31.07.2023р. х 910дні х 1% = 8581,3грн.

Лютий 2021 р.- борг 943,51 грн. не погашений до 31.07.2023р. ? 882дні ? 1% = 8317,26грн

Березень 2021 року - борг 1045,52грн. ? 851 дні ? 1% = 8892.95грн.

Квітень 2021 року - борг 1045,52грн. х 821 дні ? 1% = 8579.45грн.

Травень 2021 року - борг 1045,52грн. х 790 дні ? 1% = 8255,5грн.

Червень 2021 року - борг 1045,52грн. х 760 дні ? 1% = 7942,0грн.

Липень 2021 року - борг 1045,52грн. х 729 дні х 1% = 7618,05грн.

Серпень 2021 року - борг 1045,52грн. х 698 дні ? 1% = 7294,1грн.

Вересень 2021 року - борг 1045,52грн. х 668 дні х 1% = 6980,6грн.

Жовтень 2021 року - борг 1045,52грн. х 637 дні х 1% = 6656,65грн.

Листопад 2021 року - борг 1045,52грн. ? 607 дні ? 1% = 6343,15грн.

Грудень 2021 року - борг 1045,52грн. х 576 дні х 1% = 6019,2грн

Січень 2022 року - борг 1045,52грн. х 545 дні ? 1% = 5695,25грн.

Лютий 2022 року - борг 1045,52грн. ? 515 дні ? 1% = 5381,75грн.

Березень 2022 року - борг 1189,64грн. ? 487 дні ? 1% = 5790,43грн.

Квітень 2022 року - борг 1189,64грн. ? 456 дні ? 1% = 5421,84грн.

Травень 2022 року - борг 1189,64грн. ? 426 дні ? 1% = 5065,14грн.

Червень 2022 року - борг 1189,64грн. х 395 дні х 1% = 4696,55грн.

Липень 2022 року - борг 1189,64грн. ? 365 дні х 1% = 4339,85грн.

Серпень 2022 року - борг 1189,64грн. ? 334 дні ? 1% = 3971,26грн.

Вересень 2022 року - борг 1189,64грн. ? 303 дні х 1% = 3602,67грн.

Жовтень 2022 року - борг 1189,64грн. ? 273дні ? 1% = 3245,97грн.

Листопад 2022 року - борг 1189,64грн. х 242 дні ? 1% = 2877,38грн.

Грудень 2022 року - борг 1189,64грн. ? 212 дні ? 1% = 2520,68грн.

Січень 2023 року - борг 1189,64грн. х 181 дні ? 1% = 2152,9грн.

Лютий 2023 року - борг 1189,64грн. ? 153 дні ? 1% = 1819,1грн.

Березень 2023 року - борг 1420,82 грн. х 122 дні ? 1% = 1732,4грн.

Квітень 2023 року - борг 1420,82 грн. х 92 дні ? 1% = 1309,16грн.

Травень 2023 року - борг 1420,82 грн. ? 61 дні ? 1% = 868.33грн.

Червень 2023 року - борг 949,2 грн. ? 30 дні ? 1% = 284,7грн.

Отже, загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за останні за період з січня 2021 року по червень 2023 року, включно, становить 181765 грн. 40 коп. За увесь період прострочення сплати аліментів за період вересня 2014 року по червень 2023 року, включно, розмір пені становить 666822 грн. 64 коп.

Окрім цього, позивачем ОСОБА_1 було проведено розрахунок з інфляційних втрат за період починаючи з вересня 2014 року по 2023 рік, включно, який становить 55443 грн. 73 коп. (за 2014рік - інф.втрати 5314,80грн, за 2015рік - інф.втрати 11474.53грн., за 2016 рік - 8132.44грн., за 2017 рік - 6800.96грн., за 2018 рік - 5854.52грн., за 2019 рік - 5366,19грн., за 2020рік - 5458.21грн., за 2021 рік - 4635,23грн., за 2022 рік 2262,88грн., за 2023 рік - 143,97грн.).

Окрім того, розмір 3 % річних від щорічно (порахованої щомісяця) прострочено суми боргу за період з вересня 2014 року по 31.07.2023 року, які за розрахунком позивачки підлягають до стягненню з відповідача, становлять 10504,99грн., згідно розрахунків:

за 2014 рік борг по аліментам 2259,01грн., відповідно до 07.2023року = 25,5%, отже 39 річних становлять = 576,04грн. (25,5% ? 22,59грн.(1%))

2015 рік борг по аліментам 7524,63грн., відповідно до 07.2023року = 22,5%, отже 39 річних становлять = 1692,9грн. (22,5% ? 75,24грн.(1%))

2016 рік борг по аліментам 7241,54грн.. відповідно до 07.2023року = 19.5%, отже 39 річних становлять = 1411,99грн. (19,5% х 72.41 грн.(1%))

2017 рік борг по аліментам 7964,63грн., відповідно до 07.2023року = 16,5%, отже 3% річних становлять = 1314,16грн. (16,5% х 79,64грн.(1%))

2018 рік борг по аліментам 8762,52грн., відповідно до 07.2023року = 13,5%, отже 3% річних становлять = 1182,87грн. (13,5% ? 87,62грн.(1%))

2019 рік борг по аліментам 9976,42грн., відповідно до 07.2023року = 10,5%, отже 3% річних становлять = 1047,48грн. (10,5% ? 99,76грн.(1%))

2020 рік борг по аліментам 10954,48грн., відповідно до 07.2023року = 7,5%, отже 3% річних становлять = 821,55грн. (7,5% ? 109,54грн.(1%))

2021 рік борг по аліментам = 12342,22грн. відповідно до 07.2023року = 4.5 %, отже 3% річних становлять = 555,39грн. (4,5% ? 123,42грн.(1%))

2022 рік борг по аліментам = 13981,04грн. відповідно до 07.2023року = 1,5 %, отже 3% річних становлять = 209,71грн. (1,5% ? 139,81грн.(1%))

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключасться. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність свої вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

У відповідності до правової позиції викладеної у постанові Верховного суду від 14.12.2020 року у справі№ 661/905/19: ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів). Тобто, для застосування санкції у вигляді стягнення неустойки за ухилення від сплати аліментів, до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів,встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідно до висновку викладеному у постанові Верховного Суду у склалі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі №572/1689/16-ц (провадження №6l-311 св 17) відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Щодо доводів відповідача про застосування строків позовної давності.

Представником відповідача ОСОБА_3 , адвокатом Москалюк Н.М. до суду було скеровано заяву про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду лише 12.10.2023 року із вимогою про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2014 року по 31.07.2023 року, тобто позовна давність спливла.

Суд з`ясувавши обставини по заявленому вище клопотанню, зважає на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст.20 СК України строки позовної давності до сімейних правовідносин щодо даних правовідносин (стягнення пені) не застосовуються.

Суд зауважує на тому, що статтею 20 СК України, визначено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою ціеї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Право на нарахування пені за невиплачені вчасно аліменти, визначено ст.196 СК України.

Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, про- довжуються на строк його дії. А продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Суд вважає, що строки позовної давності ОСОБА_1 є пропущеними з поважних причин, оскільки про порушення прав доньки на одержання аліментів від відповідача з такого виду доходу як пенсія, їй вперше стало відомо тільки у липні 2023 року із відповіді державного виконавця, яка наявна в матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Що стосується вимоги позивача ОСОБА_1 відносно стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного.

Згідно частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1,4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5,6 статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або маеє сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обгрунтованою.

В позовній заяві позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь понесені судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмір 12700,00 гривень.

На підтвердження даних витрат на правову допомогу позивачкою до позову долучено квитанцію прибуткового касового ордеру від 01.10.2023 року на суму 8000,00 гривень (а.с.56), а також попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на загальну суму 12700,00 гривень (а.с.57).

12.12.2023 року представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Чорною С.О. до суду було скеровано заяву про стягнення витрат на правову допомогу, до якої додано Договір про надання правової допомоги від 01.10.2023 року (а.с.90-91) та акт виконаних робіт (а.с.92).

Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обгрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг; ціні позову та (або) значенню справи.

Суд звертає увагу на те, що із поданих стороною позивачки документів, не встановлено скільки годин в даній цивільній справі відпрацювала адвокатка Чорна С.О.

З наданої копії акту виконаних робіт згідно договору про надання правової допомоги, не зазначено дати його підписання, та не вказано згідно якого саме договору та у якій справі надавалась правова допомога.

Крім цього, представником позивачки не надано до суду остаточного розрахунку суми судових витрат, які понесла позивачка у даній цивільній справі, та не долучено документів, які б підтверджували оплату позивачем послуг адвоката.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Даний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі №201/14495/16-ц (провадження №61-22962в19).

Згідно положень ч. 1 та 2 ст. 274 ЦПК України, вказана справа відноситься до категорії малозначних та розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників судового розгляду.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, та оцінюючи співмірність, реальність та пропорційність судових витрат у розмірі 12700,00 гривень, які просить стягнути позивачка, приходить до висновку, що такий розмір судових витрат у даному випадку є завищеним, а також врахувуючи те, що їхня необхідність та дійсність не встановлена, та не доведена, суд вважає, що у вимозі щодо стянення витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (частина перша статті 2 ЦПК України).

У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, заслухавши думку та пояснення сторін, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 196 СК України, ст.ст. 4,5,12, 13, 76-81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд, - УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, стягненні витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду безпосередньо або через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.03.2023 року.

Суддя Слободян Г.М.