Єдиний унікальний номер 448/724/23
Провадження № 2/448/56/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
16.04.2024 року м.Мостиська
Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Юрія БІЛОУСА
за участю секретаря судового засідання Ірини РОМАНЧЕНКО,
відповідач ОСОБА_2 ,
про припинення права на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , не з`явився, (заява),
його представник-адвокат Іван БОГУЦЬКИЙ, не з`явився,
відповідач ОСОБА_2 , не з`явився,
І. Стислий виклад обставин справи:
Представник позивача ОСОБА_5 адвокат Конюшко Д звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності його довірителеві ОСОБА_6 і Трушу В.
Стверджує, що станом на день пред`явлення позову позивачу належить частка у розмірі 1/2 (або 2/4, або 4/8) частин вищевказаного житлового будинку, що набуті ним у власність на підставі спадкування за його померлою дружиною ОСОБА_7 ..
Вказує, що у провадженні Мостиського районного суду Львівської області перебуває на розгляді справа № 448/1739/22 (суддя Кічак Ю.В.), за позовом ОСОБА_5 , до ОСОБА_8 , Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубара О., про визнання за позивачем додатково права власності на частку у розмірі ще 1/8 частин вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування. Таким чином, у разі задоволення того позову сукупний розмір частки позивача у власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами становитиме 5/8 частин.
Зазначає, що станом на день пред`явлення цього позову відповідачу ОСОБА_9 , належить частка у розмірі 3/8 частин вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.
Покликається на те, що його довіритель вважає, що право відповідача на частку у спільному майні (3/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ) має бути припинене за рішенням суду з наступних підстав. Так, загальна площа вищевказаного житлового будинку складає 100,7 кв.м.; житлова площа складає 59,3 кв.м. Враховуючи характерні ознаки такого об`єкту нерухомого майна, особливості планування, співвідношення житлової та нежитлової площі, частка відповідача у вказаному будинку є незначною. Як вбачається із Довідки від 09.12.2022 року № 610 виданої Шегинівською сільською радою Яворівського району Львівської області, відповідач ОСОБА_10 , разом зі своєю родиною зареєстровані у вказаному домогосподарстві, проте не проживають за місцем реєстрації з 1993 року по даний час. За весь цей час відповідач не здійснював жодних дій, спрямованих на володіння й користування своєю власністю.
Також вказує, що його довіритель ОСОБА_11 , який постійно проживає з родиною у вищевказаному житловому будинку, востаннє зустрічав відповідача понад п`ять років тому, коли той приїжджав з-за кордону з коротким гостьовим візитом. За весь вказаний час відповідач жодним чином не цікавився своїм майном та не користувався ним. Більше того, взагалі усі витрати, пов`язані із утриманням об`єкта житлової нерухомості, зокрема оплату послуг газопостачання, електропостачання та інших житлово-комунальних послуг здійснювали позивач та інші члени його родини, що підтверджується наявними у позивача рахунками і платіжними документами за період із 2019 року. Відповідач ОСОБА_10 у свою чергу за не просто не здійснює оплату за надані комунальні послуги, проте й узагалі не несе жодних інших витрат по утриманню житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.
Окрім іншого, зазначав, що відповідач не лише не користується вищевказаним спільним майном, не бере участь у його утриманні, не проживає у вказаному будинку, але й, наскільки відомо його довірителю, взагалі протягом тривалого часу постійно проживає закордоном. За таких обставин припинення права на вказану частку не може завдати істотної шкоди інтересам співвласника (Відповідача) та членам його сім`ї.
Відповідно до Звіту про оцінку майна від 28.10.2022 року, ринкова вартість частки у розмірі 1/8 частин об`єкта оцінки (спірної частки у праві власності на будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , разом із господарськими будівлями та спорудами становить 37 988,75 грн.; повна ринкова вартість вказаного об`єкта оцінки становить 303 910,00 грн. Відтак ринкова вартість частки у розмірі 3/8 частин об`єкта оцінки становить 113 966,25 грн., яку позивачем було попередньо внесено на депозитний рахунок ТУ ДСУ в Львівській області. Отже, наявні достатні правові підстави для припинення права Відповідача на частку у спільному майні.
З огляду на вищенаведене, просив суд ухвалити рішення, яким:
- припинити право власності відповідача ОСОБА_8 , на 3/8 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за його довірителем ОСОБА_12 право власності на частку у розмірі 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , право власності відповідача ОСОБА_8 на яку припиняється;
- стягнути із його довірителя ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_8 , грошову компенсацію вартості 3/8 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 113 966 гривень 25 копійок;
- стягнути з відповідача ОСОБА_8 , в користь його довірителя ОСОБА_5 , понесені судові витрати.
ІІ. Позиція учасників справи:
Позивач ОСОБА_11 , судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, однак через канцелярію суду подав заяву, в якій він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі та участі його представника, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_10 в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце слухання справи був належно повідомлений, відзив на позовну заяву не надав, заяву про розгляд справи у його відсутності не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. Процесуальні дії у справі:
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Білоусу Ю.Б..
18.05.2023 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з наявними у ній недоліками.
08.06.2023 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
03.07.2023 року задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів.
18.10.2023 року задоволено клопотання сторони позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
28.11.2023 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено таку до судового розгляду.
19.02.2024 року задоволено клопотання сторони позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:
Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.
У відповідності з пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Цивільно процесуальним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків Позивача у межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_11 , та відповідач ОСОБА_10 , є співвласниками (спільна часткова власність) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
В свою чергу розмір частки позивача ОСОБА_5 становить 5/8 частини вищевказаного житлового будинку, а відповідача ОСОБА_8 3/8 частини вказаного будинковолодіння, що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наданою стороною позивача.
Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , його загальна площа становить 100.7 кв.м, житлова площа 59.3 кв.м.
Сторона позивача звернулась до суду із даним позовом, оскільки відповідач ОСОБА_10 , протягом тривалого часу не здійснював жодних дій, спрямованих на володіння й користування належною йому власністю (3/8 частини спірного будинковолодіння), в тому числі не сплачував жодних витрат по утриманні даного будинку, тощо. Вважають, що, частка відповідача ОСОБА_8 , у спільному майні є незначною, а поділ будинку або виділ частки в натурі є недоцільним, враховуючі характерні ознаки такого об`єкта нерухомого майна.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України).
У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що:
- припинення права на частку в одного співвласника одночасно виступає для інших співвласників підставою набуття права на частку;
- рішення суду про припинення права на частку є підставою, з якою закон пов`язує набуття для іншого (інших) співвласника(-ів) права на частку;
- визнання права є способом захисту, що використовується при порушенні. Необхідність у застосуванні цього способу захисту виникає у випадках, коли оспорюється або не визнається право, тобто певне суб`єктивне право;
- у співвласника, який тільки пред`являє позов про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюється. Рішення суду буде лише підставою для право набуття. У випадку відсутності суб`єктивного права власності неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права;
- недопустимим є поєднання конструкції позову про припинення права на частку (стаття 365 ЦК України) та визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України) одночасно.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) від вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України)».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї».
У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Аналіз зазначених вище норм дає підстави дійти висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених статтею 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, і їх ненадання є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом.
Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Своїми процесуальними правами сторони під час розгляду вищевказаної цивільної справи розпорядились на власний розсуд.
Надані стороною позивача докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані між собою, тощо.
Будь-яких доказів, які б спростували обставини, що наведені стороною позивача, Відповідачем суду не представлено.
Оскільки інший співвласник відповідач ОСОБА_10 , порушує права позивача, самоусунувся від виконання своїх обов`язків, тому спільне володіння і користування майном житловим будинком по АДРЕСА_1 , є неможливим.
Отже стороною позивача доведені всі вимоги закону стосовно припинення права власності співвласника ОСОБА_8 на частку у спільній частковій власності.
Суд погоджується з тим, що, припинення права відповідача ОСОБА_8 , на 3/8 частину вищевказаного житлового будинку не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки частка відповідача є незначною, він не проживає у вказаному будинку, ним не користується, на даний час проживає за межами території України, що також вбачається із довідки від 09.12.2022 року № 610, виданої Шегинівською сільською радою Яворівського району Львівської області, з якої відомо, що ОСОБА_10 , разом зі своєю родиною зареєстровані у за адресою: АДРЕСА_1 , проте не проживають за місцем реєстрації з 1993 року по даний час.
При визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз. 3 п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до яких розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.
Вказана сума позивачем ОСОБА_12 , внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА в Львівській області.
Таким чином, судом встановлено, що спільне володіння і користування даним майном є неможливим, відповідач ОСОБА_10 не утримує належне на праві власності житло та підсобні приміщення, не мешкає у ньому, а припинення права останнього на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, тому наявні підстави для припинення права власності ОСОБА_8 , на частку у спірному домоволодіння і зі стягненням на його користь із співвласника відповідної грошової компенсації в розмірі 113966,25 грн.
У такому разі відповідач ОСОБА_10 , отримує справедливу компенсацію вартості частки у майні й це не призведе до порушення його прав, як власника майна.
Щодо позовних вимог сторони позивача про визнання права власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то слід зазначити, що у співвласника, який тільки пред`являє позов, в даному випадку позивача ОСОБА_5 про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюються, що вбачається із наведеної практики ВС та норм цивільного законодавства.
Рішення суду буде лише підставою для право набуття. У випадку відсутності суб`єктивного права неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права. Тому недопустимим є поєднання конструкції позову про припинення права на частку та визнання права одночасно.

Подібні правовідносини викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №169/740/20 від 31.05.2023 року.

З огляду на викладене, заявлені вимоги в цій частині стороною позивача не підлягають задоволенню.

V. Висновки Суду за результатами розгляду даної справи:

Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

На думку суду, у рішенні з`ясовані та повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99; пункт 30).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, пункт 30).

У пункті 31 рішення у справі «Волошин проти України» (№ 15853/08) та пункті 22 рішення у справі «Бацаніна проти росії» (№ 3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами» і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.

У пункті 25 рішення у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), пункті 13 рішення у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07) та пункті 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№ 42310/04) висловлена позиція, згідно з якою Суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона позивача посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог сторони позивача, з наведених вище мотивів та підстав.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами:

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги сторони позивача було задоволено лише частково, зокрема задоволено позовні вимоги про припинення права власності на частку у будинковолодінні та стягнення грошової компенсації за вказану частку, а позовні вимоги про визнання права власності на частку у майні задоволенню не підлягають, то з відповідача ОСОБА_8 , в користь сторони позивача слід стягнути лише понесений судовий збір на суму 1073,60 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про припинення права на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника, задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 3/8 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 3/8 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 113 966 (сто тринадцять тисяч дев`ятсот шістдесят шість) гривень 25 копійок, що відповідно до квитанції від 14 квітня 2023 року внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА в Львівській області.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 понесений судовий збір у розмірі 1073 (однієї тисячі сімдесят три) гривні 60 копійок.

В задоволенні решти заявлених вимог сторони позивача, відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового складено 26.04.2024 року

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Юрій БІЛОУС