справа № 619/5367/23
провадження № 2/619/177/24
РІШЕННЯ

іменем України

14 березня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Калиновської Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Булах С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 заробітку (доходу), за минулі роки, починаючи з 01.03.2015 року до 10.07.2023.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вона зареєструвала шлюб с ОСОБА_2 05.11.2011. До шлюбу позивач мала двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу- ОСОБА_4 , 1997 р.н. та ОСОБА_5 , 2006 р.н. Перший свій шлюб позивач розірвала у 2010 р. Відповідач має дитину від першого шлюбу - ОСОБА_6 , 2010 р.н. Свій перший шлюб відповідач розірвав у 2011 році. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_7 . Після народження дитини, стан її здоров`я дуже погіршився. Позивач зазначає, що їй було дуже важко після операції доглядати за немовлям та ще двома дітьми, та через деякий час вона зрозуміла, що при таких обставинах, їй ніяк повернутися до праці. Допомоги від відповідача не було, його матір також не допомагала, а мати позивача інвалід першої групи та взагалі не має можливості допомогти. Позивач в той час працювала старшим слідчим. Перед нею стало питання залишати роботу та оформляти пенсію. Доки позивач працювала, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, всі свої зароблені гроші позивач приносила додому. Чоловік завжди знав, яка в позивача зарплата, вони вели спільне господарство. Після того як позивач оформила пенсію, з 2015 року, грошей стало набагато менше. Чоловік перестав приймати участь у виховуванні дітей, самоусунувся від проблем, які стосувалися школи, садочка, благоустрою будинку, двора, побутових проблем. Позивач намагалася жити на свою пенсію, а це 4000 грн. та незначні гроші, який видавав чоловік. Нова посада відповідача відкрила для нього нові можливості. Він став пізно приходити з роботи, іноді міг не прийти зовсім, казав багато роботи. Його досвід позволив йому розвиватися й далі, та він став прагнути на ще подальше підвищення. Проте допомоги від нього так и не було, почались суперечки. Позивач, коли почалася війна взяла відповідальність на забезпечення дітей всім необхідним, та налагоджувала гуманітарні харчі для своєї родини та для мешканців ОСОБА_8 , які не повиїжджали. Возила готові гарячі обіди та харчові пакети. Чоловік наполягав щодо виїзду в безпечне місто, но позивач відмовилась. Потім, позивач з`ясувала, що чоловік отримує близько 100 000 грн. зарплатні, проте грошей він до дому не приносив. Відповідач викрав з дому свідоцтво про шлюб та подав заяву на розірвання шлюбу. Причини розлучення позивачу не відомі. Ще деякий час сторони жили як і раніше, позивач гадала, що це якась помилка, а потім через деякий час чоловік сказав, що знімає квартиру в районі ботанічного саду, та буде жити там. Вказане дуже сильно вплинуло на здоров`я позивача, в неї стався гіпертонічний криз. Діти ростуть та потрібні нові речі. Вважає доцільним та правильним нарахувати аліменти, за той період коли її життя зупинилось, тобто с 2015 року.

Позивач вказала, що ОСОБА_2 працює на постійній роботі та в змозі виплачувати щомісячні аліменти на дитину, а з урахуванням, що жодного місяця за все наше з ним життя не приносив зарплатню, то й нараховані аліменти за минулий період сплатити зможе. Зараз боржник виплачує щомісячно 10 000 грн., а останні місяці 15000 грн. на дитину, але позивач зазначає, що цього недостатньо. Окрім того, вказує, що треба ремонтувати техніку, машину та дах. Позивач подала заяву на стягнення аліментів та отримала наказ про задоволення.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач надав суду заяву, вказавши, що просить розглянути позов без його участі. В раніше наданих поясненнях заперечував проти задоволення позову.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 30.01.2023 (н.с.535/2183/22 н.п.2/535/496/23) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно свідоцтва про зміну прізвища серія НОМЕР_1 ОСОБА_9 змінила ім`я 24.08.2023, про що складено відповідний актовий запис №07, прізвище власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені - ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Судовим наказом Дергачівського районного суду Харківської області від 14.07.2023 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2023 і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто судові витрати в розмірі 268,40 грн.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Позивач просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 заробітку (доходу), за минулі роки, починаючи з 01.03.2015 року до 10.07.2023.

Так, щодо заявленої вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий період, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Ухилення від сплати аліментів це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.

На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі №672/198/19; від 29.01.2020 у справі №756/14483/18.

Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 року (справа №215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Так, позивачем зазначено, що з моменту припинення між сторонами шлюбних відносин відповідач сплачує кожного місяця на утримання дитини 10 000 грн., та з моменту винесення судом судового наказу про стягнення аліментів відповідач збільшив суму аліментів та на даний час сплачує 15 000 грн.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Отже, вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів про те, що позивач зверталася до відповідача з вимогою надавати кошти на утримання дитини, а відповідач ухилявся від сплати аліментів в період з 01.03.2015 по 10.07.2023, підстав для задоволення позовних вимог не вбачається. Крім того суду зазначає, що позивач, ОСОБА_1 , не оспорює той факт, що відповідачем, ОСОБА_2 , в добровільному порядку до винесення судового наказу сплачувались кошти на утримання дитини у розмірі 10000 грн. щомісяця.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 19.03.2024.

Суддя Л. В. Калиновська