Справа № 362/2406/24
Провадження 2/362/1766/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2024 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ковбеля М.М.,

за участю секретаря - Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові заяву представника позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

До Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання права власності в порядку спадкування, а саме:

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 054154 кадастровий номер :06:001:0048, площею 8,5699 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Васильківського району Київської області, виданий на ім`я ОСОБА_3 та скасувати його державну реєстрацію проведену 08 червня 2004 року за № 5203 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину серії та номер 2794, видане, на ім`я ОСОБА_2 , 17 грудня 2019 року приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Нещасною Т.М, як спадкоємцю майна ОСОБА_3 , на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0048, площею 8,5699 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Васильківського району Київської області.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :06:001:0048, площею 8,5699 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Васильківського району Київської області та припинити речове право ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), що виникло на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КВ №0271285 виданого Васильківською районною державною адміністрацією Київської області на ім`я ОСОБА_4 у порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), що виникло на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КВ №0271286 виданого Васильківською районною державною адміністрацією Київської області на ім`я ОСОБА_5 у порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Представник позивача подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно - земельну ділянку площею 8,5699 га, кадастровий номер :06:001:0048, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Васильківського району Київської області, що належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та заборонити державним органам та органам нотаріату здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі реєстрацію (перереєстрацію) пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власника земельної ділянки площею 8.5699 га, кадастровий номер :06:001:0048, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Васильківського району Київської області.

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Так, за змістом ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії. Заборона відповідачеві вчиняти певні дії є видом забезпечення позову, який спрямований проти активних учинків відповідача, що можуть ускладнити виконання рішення суду. Зобов`язання вчинити певні дії, як захід забезпечення позову, спрямоване на активні дії відповідача, невиконання яких може ускладнити виконання судового рішення

Згідно роз`яснень, що надані в п. 4Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або наслідків заборони вчиняти певні дії чи зобов`язання вчиняти певні дії.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, суд враховує обмеження, визначені ч.10 ст.150 ЦПК України, відповідно до яких не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Зважаючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обраний представником позивача вид забезпечення позову не може бути застосований судом, оскільки представником позивача не надано доказів в обґрунтування співмірності виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, крім того, представник позивача не долучає до заяви про забезпечення позову відомості щодо ринкової вартості земельної ділянки, що позбавляє суд можливості вирішити питання про співмірність заявлених позивачем вимог вартості майна, щодо якого представник позивача просить суд застосувати заходи забезпечення позову, відтак заява про забезпечення позову суперечить поняттю співмірності, яке передбачене ч.3ст.150 ЦПК України.

Суд враховує, що представником позивача суду не наведено достатніх підстав які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, та не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які викладені в заяві.

Саме лише припущення у заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У зв`язку із вище викладеним, суд приходить до висновку, що заявнику слід відмовити у задоволенні його заяви про забезпечення позову, оскільки вона є безпідставною та необґрунтованою, роз`яснивши йому, що позивач не позбавляється права звернутись із заявою про забезпечення позову в будь-який час протягом розгляду справи в суді, у разі обґрунтування вимоги про забезпечення позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 149- 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.М.Ковбель