КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/249/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024року місто Київ

справа № 758/9841/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув в порядку письмового позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Петрова Д.В у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивач звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на його користь:

3% річних у розмірі 10857,73 грн. за період з 23 червня 2022 року по 08 серпня 2023 року;

інфляційній втрати у розмірі 38771,21 грн. за період з 23 червня 2022 року по 08 серпня 2023 року;

пеню у розмірі 8400,69 грн. за період з 08 серпня 2022 року по 08 серпня 2023 року;

витрат на професійну правничу допомогуу розмірі 26000 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що 28 січня 2021 року між AT «СК «АРКС» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №86755а1, яким було забезпечено майнові інтереси власника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_1 .

Вказував, що 11 грудня 2021 року транспортний засіб «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 відчужив на користь ОСОБА_1 Транспортному засобу «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_1 було присвоєно новий реєстраційний номер - НОМЕР_2 .

11 грудня 2021 року між AT «СК «АРКС» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №86755а1 від 28 січня 2021 року, якою було змінено: вигодонабувача за договором; інформацію про застрахований транспортний засіб; інформацію про власника застрахованого транспортного засобу.

Зазначав, що 12 грудня 2021 року в с. Кутузівка, по вул. Центральна, він, керуючи транспортним засобом «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на електроопору.

Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 28 грудня 2021 року у справі №328/3407/21 його визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Посилався на те, що він, на виконання наведених умов договору, 13 грудня 2021 року повідомив відповідача про настання події, яка має ознаки страхового випадку, шляхом здійснення дзвінка до Контакт-центру ПрАТ «СК «АРКС».

Вказував, що 28 грудня 2021 року позивачем на ім`я відповідача було надіслано заяву про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, а також підготовано для подання пакет всіх інших документів, які необхідні для отримання страхового відшкодування.

Зазначав, що протягом тривалого часу відповідач всупереч закону й договору відмовлявся здійснювати на його користь добровільно у позасудовому порядку виплату страхового відшкодування у належному розмірі, незважаючи на повне виконання позивачем усіх необхідних для цього дій.

Відповідно до наданого йому відповідачем розрахунку належного розміру страхового відшкодування по страховій справі №1.003.21.0030170, страхова виплата мала бути здійснена у розмірі 320636,99 грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2023 року стягнуто з ПрАТ «СК «АРКС» на користь ОСОБА_1 невиплачене страхове відшкодування у розмірі 320 636,99 грн.

Посилався на те, що відповідачем за результатами розгляду його заяви про здійснення страхового відшкодування станом на день пред`явлення даного позову так і не було здійснено виплату належного страхового відшкодування, що суперечить умовам закону та договору.

Вказував, що 08 серпня 2023 року відповідач виконав рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року.

Вважає, що відповідач повинен був скласти страховий акт не пізніше, ніж 08 червня 2022 року, а здійснити виплату страхового відшкодування - не пізніше, ніж 22 червня 2022 року. Таким чином, відповідач прострочив виплату страхового відшкодування у розмірі 320636,99 грн. на період з 23 червня 2022 року по 08 серпня 2023 року (412 днів).

Зазначав, що оскільки відповідач не здійснив виплату суми страхового відшкодування в строк, встановлений договором страхування, та, відповідно, своєчасно не виконав своє грошове зобов`язання перед ним, а тому зобов`язаний сплатити на його користь за прострочення виконання зобов`язання:

пеню з розрахунку 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення - на підставі п. 33.1 Договору;

три відсотки річних та інфляційні втрати на підставі ст.625 ЦК України.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 8400,69 грн., три відсотки річних у розмірі 10857,73 грн. та інфляційні втрати у розмірі 38771,21 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити вимоги про розподіл судових витрат та стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 18 000 грн., залишивши рішення в іншій частині без змін.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що позивач всього поніс витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом даної судової справи у розмірі 18000 грн. (фактично отримана правова допомога), яка повністю сплачена позивачем.

Вказував, що за результатом розгляду заяви щодо розподілу між сторонами судових витрат позивача на професійну правничу допомогу судом першої інстанції було ухвалено рішення, в якому вимоги позивача з розподілу судових витрат було задоволено частково в розмірі 5000 грн.

Зазначав, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідач не виклав жодних заперечень щодо заявленої позивачем вимоги щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом цієї справи та не пред`являв жодних зустрічних клопотань щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог позивача та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у ОСОБА_1 відсутнє право на стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат у зв`язку із несвоєчасною виплатою страхового відшкодування, оскільки відповідно до умов договору страхування на період з дати надходження позовної заяви до суду до вступу судового рішення в законну силу не нараховується пеня та інші санкції, передбачені чинним законодавством України (інфляційні нарахування, штрафи, 3% річних та інші) за неналежне виконання зобов`язань.

Вказував, що позовні вимоги ОСОБА_1 суперечать положенням ч.1 ст.626, ст.ст.627, 629 ЦК України, ст.ст.6, 16 Закону України «Про страхування», п.33.3 договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» Оферта №86755а1 від 28 січня 2021 року.

Зазначав, що судом першої інстанції під час вирішення даної судової справи не було взято до уваги вищезазначені положення договору страхування, зокрема п.33.1, п.33.3, п.30.4.13 договору страхування, та, як наслідок, суд першої інстанції дійшов до невірного висновку стосовно наявності правових підстав для стягнення із AT «СК «АРКС» пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з дати надходження позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування до суду (06 вересня 2022 року) по дату вступу в законну силу рішення по справі №758/8317/22 (22 червня 2023 року).

Посилався на те, що у ОСОБА_1 відсутнє право на отримання пені у випадку несвоєчасного здійснення страховою компанією виплати страхового відшкодування.

Вказував, що судом не було зроблено жодних висновків, які б спростовували заперечення AT «СК «АРКС» наведені у відзиві. В рішенні суду першої інстанції взагалі не відображено заперечень AT «СК «АРКС» проти позовних вимог та судом було лише зазначено про те, що аргументи відповідача зазначені у відзиві.

Зазначав, що аналіз наданих позивачем розрахунків пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних свідчить, що дані розрахунки є невірними та проведенні без урахування положень договору страхування, ЦК України та судової практики.

Посилався на те, що в разі наявності підстав для задоволення вимог щодо стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, розрахунок міг бути здійснений виключно за період з 23 червня 2022 року (дата прийняття страховиком рішення за заявленою подією) по 05 вересня 2022 року (дата, що передує дню подання позову до суду) та за період з 22 червня 2023 року (дата набрання законної сили рішенням суду про стягнення страхового відшкодування) по 07 серпня 2023 року (дата, що передує дню виплати страхового відшкодування).

09 лютого 2024 року від представника позивача до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував, що апеляційна скарга є безпідставною, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 січня 2021 року між AT «СК «АРКС» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №86755а1, яким було забезпечено майнові інтереси власника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_1 .

11 грудня 2021 року транспортний засіб «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 відчужив на користь ОСОБА_1 та транспортному засобу «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_1 було присвоєно новий реєстраційний номер - НОМЕР_2 .

11 грудня 2021 року між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №86755а1 від 28 січня 2021 року, якою було змінено: 1) пункт 3 договору, відповідно до якого вигодонабувачем за договором став ОСОБА_1 ; 2) пункт 5 договору, відповідно до якого змінилася інформація про застрахований транспортний засіб: Mercedes Benz E250 CDI, д.н.з. НОМЕР_3 , рік випуску: 2013, колір чорний; 3) пункт 7 договору, відповідно до якого змінилася інформація про власника застрахованого транспортного засобу, яким став ОСОБА_1

12 грудня 2021 року за участю транспортного засобу «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_3 відбулася дорожньо-транспортна пригода, зокрема в селі Кутузівка, по вул. Центральній, позивач, керуючи транспортним засобом «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_3 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на електроопору. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_3 зазнав механічних пошкоджень із матеріальними збитками, відтак позивачеві заподіяно майнову шкоду.

Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 28 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мани місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На виконання умов договору, позивач 13 грудня 2021 року повідомив відповідача про настання події, яка має ознаки страхового випадку з транспортним засобом «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_3 , шляхом здійснення дзвінка до контакт-центру AT «СК «АРКС».

28 грудня 2021 року позивачем на ім`я відповідача було подано заяву про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, а також підготовано для подання пакет всіх інших документів, які необхідні для отримання страхового відшкодування.

У зв`язку з тим, що відповідачем за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про здійснення страхового відшкодування не було здійснено виплату належного страхового відшкодування, що суперечить умовам закону та договору, позивач звернувся у вересні 2022 року до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2023 року у справі №758/8317/22 позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування було задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 невиплачене страхове відшкодування у розмірі 320636,99 грн. та судовий збір у сумі 3206,37 грн.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року у справі №758/8317/22 було виконано ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» 08 серпня 2023 року.

Вказана обставина визнається сторонами.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилався на те, що оскільки відповідач не здійснив йому виплату суми страхового відшкодування в строк встановлений договором страхування, а відтак останній зобов`язаний сплатити на його користь за прострочення виконання зобов`язання пеню, три відсотки річних, інфляційні втрати.

Заперечуючи проти позову, відповідач, як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі вказував на те, що положеннями п.33.3 договору страхування визначено, що сторони домовилися, що в разі виникнення між ними судового спору щодо відмови у виплаті страхового відшкодування та/або визнання події страховим випадком та/або щодо розміру страхового відшкодування та/або щодо строків прийняття рішення страховиком по заявленій страхувальником події (у випадку, коли позов подано до суду до прийняття страховиком рішення за заявленою подією) на період з дати надходження позовної заяви до суду до вступу судового рішення в законну силу не нараховується пеня та інші санкції, передбачені чинним законодавством України (інфляційні нарахування, штрафи, 3% річних та інші) за неналежне виконання зобов`язань. Зазначав, що правові підстави для задоволення позовних вимог стосовно стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань відсутні, оскільки за період з дати надходження позовної заяви до суду (06 вересня 2022 року) по дату вступу в законну силу рішення по справі №758/8317/22 (22 червня 2023 року) пеня, інфляційні нарахування, штрафи, 3% річних за неналежне виконання зобов`язань не нараховуються. В свою чергу, в разі наявності підстав для задоволення вимог щодо стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, розрахунок міг бути здійснений виключно за період з 23 червня 2022 року (дата прийняття страховиком рішення за заявленою подією) по 05 вересня 2022 року (дата, що передує дню подання позову до суду) та за період з 22 червня 2023 року (дата набрання законної сили рішенням суду про стягнення страхового відшкодування) по 07 серпня 2023 року (дата, що передує дню виплати страхового відшкодування).

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1187 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату).

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його представника) або іншої особи, визначеної договором.

Положеннями статті 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з абзацом 2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страховим відшкодуванням є страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 ч. 1 ст.20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (провадження №14-178цс18) позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 01 червня 2016 року у справі №6-927цс16).

За змістом викладених норм правовідношення, в якому страховик, у разі настання страхового випадку, зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням, на суму якого у разі прострочення його виконання страховиком нараховуються суми, передбачені законом і договором страхування (зокрема, пеня, 3% річних, інфляційні втрати).

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Розділом 33.1 договору страхування визначено відповідальність сторін за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання (окрім зобов`язання по сплаті страхового платежу).

Положеннями п.33.3 договору визначено, що сторони домовилися, що в разі виникнення між ними судового спору щодо відмови у виплаті страхового відшкодування та/або визнання події страховим випадком та/або щодо розміру страхового відшкодування та/або щодо строків прийняття рішення страховиком по заявленій страхувальником події (у випадку, коли позов подано до суду до прийняття страховиком рішення за заявленою подією) на період з дати надходження позовної заяви до суду до вступу судового рішення в законну силу не нараховується пеня та інші санкції, передбачені чинним законодавством України (інфляційні нарахування, штрафи, 3% річних та інші) за неналежне виконання зобов`язань.

Пунктом 30.4.13 договору страхування передбачено, що страховик не відшкодовує непрямі збитки викликані страховим випадком (моральна шкода, втрачений прибуток /вигода, простій, перерва у виробництві, штрафи, банківське обслуговування, витрати, пов`язані з реєстрацією та зняттям ТЗ з обліку, податки, суми за кредитними зобов`язаннями та інше).

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, заявляв вимоги до відповідача про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на його користь:

3% річних у розмірі 10857,73 грн. за період з 23 червня 2022 року по 08 серпня 2023 року;

інфляційних втрат у розмірі 38771,21 грн. за період з 23 червня 2022 року по 08 серпня 2023 року;

пені у розмірі 8400,69 грн. за період з 08 серпня 2022 року по 08 серпня 2023 року.

Стягуючи з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 8400,69 грн., три відсотки річних у розмірі 10857,73 грн. та інфляційні втрати у розмірі 38771,21 грн., суд першої інстанції виходив з наявності підстав для їх задоволення, оскільки страховик прострочив виплату страхового відшкодування.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом не було враховано положення п.33.3 договору страхування, а саме, що за період з дати надходження позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування до суду (06 вересня 2022 року) по дату вступу в законну силу рішення по справі №758/8317/22 (22 червня 2023 року) пеня, інфляційні нарахування та 3% річних за неналежне виконання зобов`язань не нараховуються.

Відповідно відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь пені, інфляційних нарахувань та 3% річних за період з 06 вересня 2022 року по 21 червня 2023 року.

Разом з тим, оскільки відповідач прострочив виплату страхового відшкодування з 23 червня 2022 року (дата прийняття страховиком рішення за заявленою подією) по 05 вересня 2022 року (дата, що передує дню подання позову до суду) та за період з 22 червня 2023 року (дата набрання законної сили рішенням суду про стягнення страхового відшкодування №758/8317/22) по 07 серпня 2023 року (дата, що передує дню виплати страхового відшкодування), відтак, колегія суддів приходить до висновку що за вказані періоди позивач має право на відшкодування інфляційних нарахувань та 3% річних.

Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I / 100 - S) * Q / DM, де S - сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Отже, інфляційні втрати за період з 23 червня 2022 року по 05 вересня 2022 року становлять 5796, 15 грн.;

інфляційні втрати за період з 22 червня 2023 року по 07 серпня 2023 року становлять мінусове значення (-1923,82 грн.);

3% річних за період з 23 червня 2022 року по 05 вересня 2022 року становлять 1976,53 грн.;

3% річних за період з 22 червня 2023 року по 07 серпня 2023 року становить 1238,63 грн.;

пеня за період з 08 серпня 2022 року по 05 вересня 2022 року становить 929,85 грн.;

пеня за період з 22 червня 2023 року по 07 серпня 2023 року становить 1058,10 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у розмірі 5796,15 грн., 3% річних у розмірі 3215,16 грн. та пеня у розмірі 1987,95 грн.

А відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 26000 грн.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу до позовної заяви було надано копії: договору про надання правової допомоги №04/08/23-АБ від 04 серпня 2023 року; додатку №1 до договору; платіжної інструкції на суму 20000 грн.; розрахунку вартості витрат на правову допомогу від 16 серпня 2023 року.

Як вбачається з розрахунку вартості витрат на правову допомогу від 16 серпня 2023 року, виконавець провів розрахунок вартості робіт (послуг) з надання правової допомоги у справі, а саме:

юридична консультація замовника - 0,5 год., 1000 грн.;

підготовка і подання до суду позовної заяви - 6,5 год., 13000 грн.;

підготовка й подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву - 2 год., 4000 грн.;

підготовка й подання до суду клопотань та заяв з процесуальних питань - 2 год., 4000 грн.;

участь у судових засіданнях - 2 год., 4000 грн., що загалом становить 26000 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача вказував на те, що він фактично надав послуги з юридичної консультації, підготовки та подання до суду позовної заяви, підготовки й подання до суду клопотань та заяв з процесуальних питань сукупною вартістю у 18000 грн., але не надав включені до розрахунку вартості витрат на правову допомогу за договором №04/0823-АБ від 16 серпня 2023 року послуги з підготовки й подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву та участі в судових засіданнях сукупно вартість 8000 грн., оскільки позовна заява розглядалась у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а також сторона позивача не скористалась своїм правом подати відповідь на відзив на позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача також просив стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 грн., які складаються з: ознайомлення зі змістом рішення суду першої інстанції , підготовка й подання до суду апеляційної скарги - 2 год., 4000 грн.; ознайомлення зі змістом апеляційної скарги сторони відповідача, підготовка й подання до суду відзиву на апеляційну скаргу - 2 год., 4000 грн.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції Українизакріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої -четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі№742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).

Надані стороною позивача документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному заявником розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З розрахунку вартості витрат на правову допомогу від 16 серпня 2023 року вбачається, що до розрахунку витрат представником позивача були включені витрати, а саме: підготовка й подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву - 2 год., 4000 грн.; підготовка й подання до суду клопотань та заяв з процесуальних питань - 2 год., 4000 грн.; участь у судових засіданнях - 2 год., 4000 грн., що загалом становить 12000 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, вони не містять відповіді на відзив на позовну заяву, клопотань та заяв з процесуальних питань.

Колегія суддів бере також до уваги, що розгляд справи проводився у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

А відтак, витрати за підготовку й подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву; підготовку й подання до суду клопотань та заяв з процесуальних питань; участь у судових засіданнях, що загалом становить 12000 грн. не беруться до уваги.

Щодо витрат позивача за ознайомлення зі змістом рішення суду першої інстанції, підготовка й подання до суду апеляційної скарги - 2 год., 4000 грн., колегія суддів вважає необхідним зазначити, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 була подана на рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат.

Оскарження рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу не є окремим судовим розглядом спору по суті, а прямо залежить від розгляду основної справи, тому вирішення питання щодо стягнення судових витрат за наслідками перегляду рішення, в тій частині, якою вже вирішено питання розподілу судових витрат, є необґрунтованим та не відповідає змісту процесуального законодавства щодо розподілу судових витрат.

А відтак, вказані витрати на суму 4000 грн. також не беруться до уваги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем доведено понесення витрат на правову допомогу на суму 18000 грн.

Апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо непогодження з розрахунком щодо витрат на правову допомогу.

Беручи до уваги пропорційність задоволення позову та апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3411 грн. витрат на правову допомогу, понесених в суді першої та апеляційної інстанції та 203,45 грн. витрат по сплаті судового збору. З позивача на користь відповідача відповідно підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1305,23 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», місцезнаходження: місто Київ, вул. Іллінська, 8, на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , інфляційні втрати у розмірі 5796 грн. 15 коп., 3% річних у розмірі 3215 грн. 16 коп., пеню у розмірі 1987 грн. 95 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 3411 грн. та 203 грн. 45 коп. витрат по сплаті судового збору.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», місцезнаходження: місто Київ, вул. Іллінська, 8, витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1305 грн. 23 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: