Номер провадження: 22-ц/813/1758/24
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області про захист прав споживачів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 лютого 2022 року на 13.00 год. його син ОСОБА_3 був запрошений на дитячий день народження у «DriftKarting», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На думку позивача, власником даного картингу є ФОП ОСОБА_2 . Приблизно о 14 годині 30 хвилин позивачу подзвонив син та повідомив, що у нього зайнялась куртка від контакту з якимось елементом картингу (машини). При зверненні до адміністрації закладу, жодних пояснень або вибачень по даній ситуації надано не було. Позивач також зазначає, що за надання розважальних послуг у вигляді керування картингом оплату проводила мати іменинника ОСОБА_4 на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується копією квитанції наданої до матеріалів справи. У зв`язку з викладеним, позивач керуючись ЗУ «Про захист прав споживачів» просить стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди у вигляді зіпсованої куртки у розмірі 2 329 грн., стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, тобто з 05.02.2022 по час винесення рішення у даній цивільній справі, стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних від простроченої суми починаючи з 05.02.2022 року по час винесення рішення у даній цивільній справі 54,17 гривень та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 45 000,00 гривень.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ), третя особа: Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області (адреса місцезнаходження: 65042, м. Одеса, вул. 7-ма Пересипська, буд. 6), про захист прав споживачів - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 992,40 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду в розмірі 2329 грн., стягнути з відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_2 суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, тобто з 05.02.2022 по час винесення рішення у даній цивільній справі, на момент подачі позову дана сума становила 471, 41 гривень. Стягнути з відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_2 три проценти річних від простроченої суми починаючи з 05.02.2022 року по час винесення рішення у даній цивільній справі, на момент подачі позову дана сума становила 54,17 гривень. Стягнути з відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в сумі 45 000,00 гривень.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що позивачем були вказані всі відомості про те, яке право споживача порушено, коли і в чому це виявилося, про способи захисту, які належить вжити суду, про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обгрунтуванням. Зазначає, що аргументи суду про те, що позивач та його син ОСОБА_3 , якого він представляє у суді, не є споживачами не відповідають вимогам чинного законодавста та не можуть бути покладені в основу прийнятого рішення. Цивільний кодекс України, Закон України «Про захист прав споживачів», а також практика Верховного Суду визначає споживача як особу, яка отримує (споживає) послугу в незалежності від того хто за неї проводить оплату. Тому на думку позивача, здійснена оплата за атракціон - катання на картингу матірю іменинника не свідчить про те, що позивач та його син не є споживачами неякісних послуг, які призвели до настання майнових та моральних збитків. Позивач зазначає, що обгрунтував у позовній заяві та надав суду належні, допустимі та достовірні докази того, що ФОП ОСОБА_5 є власником атракціону розваг картингу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Мати іменинника ОСОБА_4 замовила атракціон з катання на машинках в «DriftKarting». З метою оплати завдатку «DriftKarting» прислав їй номер рахунку НОМЕР_1 , який належить ФОП ОСОБА_2 . На цей рахунок мати іменинника перерахувала кошти в сумі 200 грн, як завдаток за катання картингу. Вищевказані обставини підтверджуються показаннями ОСОБА_4 , перепискою у месенджері «Viber» між « ОСОБА_6 » та ОСОБА_4 , квитанцією про перерахування коштів, ці докази долучені до матеріалів справи. Крім того позивач зазначає, що через застосунок «Приват 24» робив тестовий платіж на вищевказаний рахунок, чим на його думку додатково підтвердив, що зазначений рахунок належить ФОП ОСОБА_2 . На підтвердження вказаного долучив скріншоти з застосунку «Приват 24» та копію квитанції, де вказано, що рахунок НОМЕР_1 належить ФОП ОСОБА_2 . Крім того позивач посилається на те, що сам відповідач не заперечує того факту, що ФОП ОСОБА_2 є власником « ОСОБА_6 ». ОСОБА_1 також зазначає, що долучив до матеріалів справи фотографії своєї дитини, яка каталась у вказаний день на картингу в «DriftKarting» ФОП ОСОБА_2 , що на його думку підтверджує факт того, що дитина була споживачем неякісних послуг, які завдали майнової та моральної шкоди. Апелянт вважає, що з причин недотримання ФОП ОСОБА_2 правил техніки безпеки, через контакт з елементами картингу виникло займання куртки. Ці обставини підтверджуються показами свідків, а також вбачається з фотокарток з катання на картингу, де син стоїть в цілій куртці, а також фотокартками після подій, де чітко видно пропалену куртку. Щодо наявності підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, апелянт зазначає, що ФОП ОСОБА_2 поставив під загрозу життя та здоров`я його сина. Дитина сильно перелякалася, втратила спокій та відчуття безпеки, а також перестав довіряти людям. Кріт того дитина стала з панічною пересторогою відноситися до пересічних речей, механізмів, автомобілів. Також було знищено цінну річ нову зимову куртку сина. Щоб дитина могла ходити на вулицю апелянт зазначає, що надав йому стару зимову куртку, яка була замаленька та мала неналежний вигляд. Все це принижувало честь та гідність дитини. За таких обставин апелянт вважає, що довів факт протиправних дій ФОП ОСОБА_2 , завданих моральних збитків та причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками. ОСОБА_1 зазначає, що його права та права його дитини були порушені саме в процесі споживання неякісних та небезпечних послуг, які надавав суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_2 у належному йому атракціоні картингу під назвою « ОСОБА_6 ». За надання вищевказаних неякісних та небезпечних послуг ФОП ОСОБА_2 отримав кошти. Апелянт також в поданій апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції порушив його процесуальні права, оскільки ухвалою Малновського районного суду м. Одеси від 19 травня 2023 року відмовив йому в проведенні судового засідання в режимі відеоконференції. Також апелянт зазначає, що звертався до суду з клопотанням про перенесення судового засідання, де вказав поважність причин, через які не може прибути до суду, однак суд першої інстанції провів судовий розгляд справи без його участі, хоча сам зазначав, що явка позивача в судове засідання є обов`язковою. На підставі вищевказаного ОСОБА_1 просив скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

18.07.2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_7 . В обгрунтування поданого відзиву, предстаник відповідача посилається на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами, викладеними у апеляційній скарзі та господарською діяльністю, що здійснюється фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 . Представник зазначає, що 05 лютого 2022 року до ФОП ОСОБА_2 не звертався ні апелянт ОСОБА_1 , ні будь-яка інша особа з питанням провадження ОСОБА_2 підприємницької діяльності. В матеріалах справи відсутні будь-які докази письмові звернення з вхідним номером, рекомендовані поштові відправлення від апелянта або будь-якої іншої особи, відносно обставин, які начебто сталися 05.02.2022 року. З фото, наданих апелянтом неможливо встановити час, дату та місце здійснення цих фото. Представник відповідача також посилається на те, що договір з відповідачем апелянтом не укладався, квитанція, чек, касовий ордер на підтвердження оплат ОСОБА_1 послуг відповідачу, у позивача відсутні. Тестовий платіж на суму 10 гривень, здійснений апелянтом на карту ФОП ОСОБА_2 не підтверджує та не спростовує висновків Малиновського районного суду м. Одеси про відсутність спірних відносин між позивачем та відповідачем. Переписка у месенджері вайбер громадянки ОСОБА_4 , перерахунок нею коштів у сумі 200 гривень не можуть бути належними та допустимими доказами виникнення правовідносин між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 . Щодо стягнення на користь позивача майнової шкоди, представник відповідача вважає, що потерпілий не довів належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також той факт, що відповідач є заподіювачем шкоди. Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 45 000 грн, представник відповідача зазначає, що апелянтом не надано суду доказів ні щодо зміни психоемоційного стану дитини, ні щодо взаємозв`язку такого стану із будь-якими діями відповідача. Таким чином відсутній причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненої моральної шкоди. На підставі вказаного представник ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_7 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

20.07.2023 року на адресу апеляційного суду надійшло пояснення від третьої особи по справі Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області. В ньому заявник зазначає, що 21.01.2022 року апелянт звернувся до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області зі скаргою щодо перевірки у ФОП ОСОБА_2 «DriftKarting» на предмет дотримання вимог законодавства про захист прав споживача. Листом від 22.03.2022 року № вих. 1842/05.2/18-22 апелянту управлінням було надано відповідь з роз`ясненням. Враховуючи те, що 24.02.2022 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, указом президента України було введено та неоднаразово продовжено строк дії воєнного стану в Україні, проведено загальну мобілізацію в Україні. Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 року № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» на період воєнного стану припиняється проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду. Тобто станом на час звернення апелянта зі скаргою у Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області були відсутні законні підстави для здійснення перевірки.

27.07.2023 року на електронну адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло заперечення на відзив представника ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_7 , в якому позивач зазначає, що факт заподіяння шкоди 05.02.2023 року у закладі «DriftKarting», яке належить ФОП ОСОБА_2 та звернення з цього приводу до надавача послуг підтверджується: показаннями самого позивача, показаннями ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , фото-відео матеріалами, квитанціями про оплату послуги, переписками у вайбер, іншими долученими до справи доказами. Позивач просить суд взяти до увагу його листи, адресовані ним через мережу інстаграм до ФОП ОСОБА_2 , які долучив до заперечення на відзив. Крім того апелянт просить суд врахувати той факт, що він звертався з рекомендованим листом до ФОП ОСОБА_2 , однак він не отримує від апелянта кореспонденцію. В підтвердження цього ОСОБА_1 долучив до свого заперечення на відзив лист з відміткою Укрпошти про повернення листа, адресованого позивачем ФОП ОСОБА_2 за закінченням терміну зберігання. Апелянт просить суд при прийнятті рішення врахувати додаткові докази, які долучені ним до матеріалів справи, скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області, про захист прав споживачів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту займання куртки сина позивача від контакту з якимось елементом картингу (машини) на території картингу «DriftKarting» 05.02.2022 року, не доведено розмір такої шкоди у грошовому виразі, не обґрунтовано чому майнова шкода, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 2329,00 гривень, позивачем не доведено, що картинг «DriftKarting» належить на праві власності відповідачу ФОП ОСОБА_2 , а отже суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено факту завдання йому шкоди та причино-наслідкового зв`язку між подією та діями відповідача - ФОП ОСОБА_2 . Також суд першої інстанції зазначив, що позивач не є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживача», між ним та відповідачем не укладено будь-якого договору та зазначив, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі.

Щодо відмови у стягненні моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на те, що позивач не зазначив в позові жодних доказів, які б підтверджували наступні обставини: факт нанесення моральної шкоди; протиправність діянь відповідача: наявність причинного зв`язку між шкодою і діяннями відповідача, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди позивачу.

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів (ст.2 Закону).

Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. (п. 22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»)

Виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послугу; продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. (ч. ч. 3,18 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»)

Договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. ( п.7 ст.1 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів»).

Відносини, які складаються в процесі задоволення потреб споживачів, між виконавцями робіт і надавачами послуг та споживачем установлюються на підставі договору.

Таким чином, правовідносини щодо захисту прав споживачів повинні ґрунтуватися на договірній основі.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими вона обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 1166 ЦК України визначені підстави для відшкодування майнової шкоди, а саме: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості.

На думку апеляційного суду, у справі не встановлено обставин, з якими Закон пов`язує право споживача на моральну шкоди, як не встановлено і підстав для відшкодування матеріальної шкоди, виходячи з наступних підстав.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення з відповідача на свою користь суми матеріальної шкоди у вигляді зіпсованої куртки у розмірі 2329 грн., а також моральної шкоди у розмірі 45 000 грн. позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язання щодо надання якісних та безпечних для життя, здоров`я та майна послуг, використання яких призвели до настання майнових збитків. Позивач зазначає, що 05 лютого 2022 року на 13.00 год. його син ОСОБА_3 був запрошений на дитячий день народження у «DriftKarting», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На думку позивача, власником даного картингу є ФОП ОСОБА_2 . Приблизно о 14 годині 30 хвилин позивачу подзвонив син та повідомив, що у нього зайнялась куртка від контакту з якимось елементом картингу (машини). При зверненні до адміністрації закладу, жодних пояснень або вибачень по даній ситуації надано не було. Позивач також зазначає, що за надання розважальних послуг у вигляді керування картингом оплату проводила мати іменинника ОСОБА_4 на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується копією квитанції наданої до матеріалів справи. Таким чином замовником і платником послуг, у вигляді організації дозвілля з керування картингом при святкуванні дня народження була мати іменинника

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого законодавства про захист прав споживачів, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми матеріальних збитків у розмірі 2329 грн.,оскільки позивачем не надано доказів укладення між ним та ФОП ОСОБА_2 договору про надання розважальних послуг у вигляді керування картингом у «DriftKarting». Жодних чеків, квитанцій, платіжних доручень на підтвердження оплат ОСОБА_1 послуг відповідача, матеріали справи не містять.

Апеляційний суд зазначає, що правовідносини щодо захисту прав споживачів повинні ґрунтуватися на договірній основі.

Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами ( п.7 ст.1 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів»), які всупереч вимогам закону позивачем суду не надані.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що саме мати іменинника ОСОБА_4 замовила атракціон з катання на машинках в «DriftKarting». З метою оплати завдатку «DriftKarting» прислав їй номер рахунку НОМЕР_1 , який належить ФОП ОСОБА_2 . На цей рахунок мати іменинника перерахувала кошти в сумі 200 грн, як завдаток за катання картингу. На думку позивача, здійснена оплата за атракціон - катання на картингу матірю іменинника не свідчить про те, що позивач та його син не є споживачами послуг, які призвели до настання майнових та моральних збитків.

Дослідивши долучену до матеріалів справи копію квитанції від 03.02.2022 року про перерахування ОСОБА_4 на рахунок ФОП ОСОБА_2 наданий для оплати послуг з катання на машинках в «DriftKarting» коштів в сумі 200 грн., апеляційний суд встановив, що дана квитанція не містить даних щодо призначення платежу, оскільки в цьому розділі зазначено лише про переказ особистих коштів (а.с.111).

Разом з тим, у наданих письмових поясненнях ОСОБА_4 стверджує, що саме на підставі здійсненого нею переказу коштів в сумі 200 грн. дітям, які були запрошені на день народження її сина, були надані послуги з катання на машинках в «DriftKarting» за адресою: АДРЕСА_1 , після якого (катання) їй поскаржився запрошений на день народження ОСОБА_9 про те, що була пропалена його куртка.

В якості підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між оплатою грошових коштів на рахунок ФОП ОСОБА_2 та подальшим наданням послуг з катання на машинках в «DriftKarting» за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 додано тестовий платіж на суму 10 гривень, здійснений ним на карту ФОП ОСОБА_2 .

Таким чином, виходячи із сукупного аналізу доказів та встановлених на їх підставі обставин, колегія суддів погоджується із існуванням причинно-наслідкового зв`язку між оплатою грошових коштів на рахунок ФОП ОСОБА_2 та подальшим наданням послуг з катання на машинках в «DriftKarting» за адресою: АДРЕСА_1 або, що оплатою (однією із форм оплати) за катання на машинках в «DriftKarting» за адресою: АДРЕСА_1 є перерахування грошових коштів за це на рахунок ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Визначені цивільно-процесуальним законодавством принципи змагальності і диспозитивності цивільного судочинства в контексті ст. 1166 ЦК України надають підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.

Разом з тим, саме потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Тобто доведення обставин, що пошкодження куртки відбулось саме внаслідок контакту з якимось елементом картингу (машини) під час надання послуг з катання на машинках в «DriftKarting» за адресою: АДРЕСА_1 і що відповідальною особою за безпеку на атракціоні є саме відповідач, покладається на позивача.

У разі доведенння таких обставин спричинення майнової шкоди через пошкодження або знищення речі (куртки), потерпілою особою (позивачем) може бути і особа, яка на законній основі споживала послуги, які виявились неякісними або небезпечними і якими спричинено шкоду навіть, якщо фактичну оплату здійснила інша особа з дозволу якої потерпілий споживав послуги.

Тому висновок районного суду про те, що позивач не може бути належним позивачем у справі про відшкодування майнової та моральної шкоди через пошкодження належної йому речі під час надання йому споживчих послуг (в даному випадку розважальних послуг, пов`язаннх з катанням на картінгах), не заснований на законі.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Проте передбачене законом право вимоги не замінює необхідність доведення обставин, тягар доведення яких покладається законом саме на позивача (потерпілого), зокрема доведення факту завдання шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між завданням шкоди і діяльністю (бездією) відповідача, як надавача послуг, доведення розміру завданої шкоди з урахуванням стану речі до завдання їй пошкодження тощо (зношеності куртки, як виробу, що був у фактичному споживанні).

Позивач намагаючись довести відповідальність ФОП ОСОБА_2 у завданні шкоди речі (куртці), яка належить дитині позивача, під час споживання останньою розважальних послуг, пов`язаних з катанням на картингу в «DriftKarting» за адресою: АДРЕСА_1 , зосередився на доведенні факту прийняття оплати за надання цих послуг саме ФОП ОСОБА_2 через відкритий на нього банківський рахунок.

Між тим дані обставини, а також та обставина, що серед видів діяльності ФОП ОСОБА_2 значаться організація відпочинку та розваг, функціонування атракціонів та тематичних парків, не можуть достовірно і достатньо підтверджувати, що картинги в «DriftKarting» за адресою: АДРЕСА_1 належать або орендовані саме ФОП ОСОБА_2 і що саме ця особа є надавачем розважальних послуг за цією адресою.

Для повноти і точності такого висновку необхідною є інформація про власника або орендаря приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де розташований «DriftKarting» та відомостей, які зазвичай містяться у куточку споживача в «DriftKarting» про відповідальну особу-надавача послуг (свідоцтво про реєстрацію в якості суб`єкта господарювання, ліцензування, отримувача відповідного дозволу, відповідального за протипожежну безпеку тощо).

Колегія суддів звертає увагу, що організація безпечної експлуатації атракціонів визначена експлуатаційно-технічною документацією виробника, Правилами будови і безпечної експлуатації атракціонної техніки, затвердженими наказом Міністерства України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 01.03.2006 року № 110, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 07.04.2006 року № 405/12279 та нормативними документами (далі НПАОП 92.71.01-06).

Згідно п. 2.1.1. НПАОП 92.7-1.01-06 атракціон пристрій або їх комбінація, які пересувають відвідувача або відвідувачів заданою траєкторією або в певній зоні з метою розваги або інші пристрої, використовувані в місцях дозвілля населення для розваги й активного відпочинку.

Процедуру видачі або відмови у видачі, Переоформлення, анулювання Держпраці та її територіальними органами дозволів визначає порядок видачі дозволів на виконання робіт підвищеної безпеки та на експлцутацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затверджений Постановою Кабінету міністрів України від 26.10.2011 року № 1107 (далі- Порядок № 1107).

Пукнтом 7 Порядку № 1107 визначено, що дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, видається територіальним органом Держпраці за місцем розташування державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п. 20 цього Порядку № 1107 Держпраця та її територіальні органи ведуть реєстр дозволів в установленому порядку, узагальнюють інформацію про видані та анульовані дозволи і оприлюднюють її в засобах масової інформації та на власному веб-сайті.

Згідно з відповіддю Державної служби з питань праці на скаргу ОСОБА_1 від 23.08.2022 року, що надійшла листом Мінекономіки від 02.09.2022 року № 4712-06/63029-03 інформація про дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлцутацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки у реєстрі дозволів відносно ФОП ОСОБА_2 відсутня.

В даній відповіді також роз`яснено, що:

«Позапланові заходи державного нагляду (контролю) у період дії воєнного стану здійснюються за наявності підстав, визначених абзацами 5, 8, 9, 10 частини 1 статті 6 Закону України «Про основні зазсадит державного нагляду (контролю) у сфері господарської діляьності» (далі - Закон України № 877).

Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 6 Закону України № 877 підставою дял здійснення позапланового заходу є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чим безпеці держави з додаванням документів, що підтверджують такі порушення (за наявності). Тобто має бути обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення суб`єктом господарської діяльності її законних прав.

Відповідно до абзаців 8-10 частини 1 Закону України № 877 передбачено такі підстави для здійснення позапланового заходу:

доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

настання аварії, пожежі, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання;

звернення посадових осіб органів місцевого самоврядування про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства у випадках, коли право на подання такого звернення передбачено законом.

Враховуючи зазначене, у Держпраці немає достатніх підстав для здійснення позапланових заходів нагляду (контролю) за скаргами ОСОБА_1 від 16.08.2022 року та від 23.08.2022 року» (а. с. 116-117).

Тобто нездійснення позапланової перевірки суб`єкта підприємницької діяльності, який надає розважальні послуги в «DriftKarting» за адресою: АДРЕСА_1 , щодо катання на картингах, пов`язано не з неможливістю її проведення, як такої, під час воєнного стану, а з відсутністю у поданій ОСОБА_1 скарзі ознак обґрунтованості (відсутності обгрунтованої скарги).

Виходячи з того, що у реєстрі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки інформація щодо ФОП ОСОБА_2 відсутня, і що позивачем не додано до справи документально підтвердженої інформації про те, що орендарем чи власником приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де в «DriftKarting» надаються розважальні послуги катання на картингах, є ФОП ОСОБА_2 , або що саме ФОП ОСОБА_2 є володільцем чи орендарем картингів і надавачем цих послуг, посилання позивача лише на пояснення іншої особи ( ОСОБА_4 ), про сплату нею коштів на рахунок ФОП ОСОБА_2 і тестувального платежу, який був здійснений самим позивачем для перевірки отримувача коштів, недостатньо для ідентифікування ФОП ОСОБА_2 , як особи, яка несе відповідальність за надання якісних і безпечних послуг катання на картингах в «DriftKarting» за адресою: АДРЕСА_1 .

До того ж представлений позивачем на підтвердження в якості оплати послуг з катання на картингу платіжний документ (квитанція) не містить відповідного призначення платежу, а тому лише свідчить про переказ особистих коштів ОСОБА_4 на рахунок ФОП ОСОБА_2 .

Також позивачем не надано висновку експертизи, проведеної в порядку ст. 106 ЦПК України про те, що пошкодження куртки дитини виникло внаслідок її прожигу у зв`язку з контактом з робочою поверхнею (вузлами агрегатами) картингу під час катання дитини в «DriftKarting» за адресою: АДРЕСА_1 .

Висуваючи вимоги щодо відшкодування моральної шкоди позивач посилається на положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що у разі задоволення вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п.п. 5, 9 вищевказаної постанови судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відсутність належних і достатніх доказів протиправного завдання відповідачем шкоди майну позивача та не доведення позивачем, що саме відповідач є надавачем розважальних послуг в «DriftKarting» за адресою: АДРЕСА_1 і, як слідство, про порушення ним стандартів якості і вимог безпеки при надані розважальних послуг в «DriftKarting», унеможливлює задоволення вимог про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди.

Таким чином кінцевий висновок районного суду про відмову у задоволенні позову відповідає встановленим у справі обставинам.

Разом з тим, апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що розгляд справи відбувся без його участі після того, як суд відмовив йому у клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції через відсутність технічно обладнаної зали судових засідань та у додаткове судове засідання до м. Одеси на 24.05.2023 року на 13-00 г. з м. Луцька, де позивач проживає разом з неповнолітньою дитиною, про що завчасно повідомляв суду.

Як вбачається з матеріалів справи судом після відведення головуючого судді Громіка Д.Д. і повторного перерозподілу справи, внаслідок якого головуючим суддею визначено суддю Бобуйка І.А., 24.04.2023 року постановлено ухвалу про прийняття справи у провадження з проведенням розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін на 13-00 г. 24.05.2023 року.

У строк передбачений ст. 212 ЦПК України 17.05.2023 року позивачем подано клопотання про проведення судового засідання на 13-00 г. 24.05.2023 року в режимі відеконферезв`язку, оскільки він змінив місце проживання з м. Одеси на м. Луцьк.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 19.05.2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку відмовлено з посиланням на те, що зала судового засідання, в якій розглядає справи суддя Бобуйко І.А. не оснащена технічною можливістю проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а інші зали в Малиновському районному суді, де таке оснащення є, використовуються для розгляду кримінальних проваджень та матеріалів, які розглядаються слідчими суддями.

22.05.2023 року ОСОБА_1 подано клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що йому було відмовлено у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції у зв`язку з недостатньою технічною обладнаністю залів судового засідання в Малиновському районному суді м. Одеси, а він змінив проживання з міста Одеси на місто Луцьк, про що заздалегідь повідомив суд і сам виховує неповнолітню дитину і не може вчасно дістатися до м. Одеси на час та дату призначення судового засідання 24.05.2023 року о 13-00 г. Разом з тим він розраховував взяти участь у розгляді справи і наполягає на розгляді справи за його участю.

24.05.2023 року до суду також надійшла заява про відкладення розгляду справи від представника відповідача ФОП ОСОБА_2 адвоката Кукало О.М. з посиланням на неотримання стороною відповідача матеріалів позову і необхідністю ознайомлення з ними і зняття копій.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Відповідно до ст. ч.1 ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В ухвалі про прийняття справи до провадження, судом зазначено про розгляд справи в спрощеному провадженні в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При таких обставинах, у суду були підстави для відкладення призначеного на 24.05.2023 року на 13-00 г. судового засідання, оскільки технічні проблеми, що унеможливили участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, виникли з боку суду і не були пов`язані з позивачем.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди з інфляційними втратами та 3% річних та стягнення моральної шкоди - без задоволення.

В частині судових витрат (судового збору) колегія суддів виходить з такого.

Споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені, оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Тому безпідставним є висновок про стягнення судового збору з позивача, який є споживачем.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у справі № 176/1445/22 від 16 серпня 2023 року.

Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення в порядку захисту прав споживача матеріальної та моральної шкоди відмовлено, витрати зі сплати судового збору слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.М.Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О.Погорєлова