Справа № 401/2514/23
2/401/141/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Іващенко В.М., за участю секретаря судових засідань Кисленко І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Світловодську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним,-

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним. Позов мотивує тим, що з 1999 року спільно з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, шлюб був зареєстрований у подальшому 25 липня 2008 року. За час спільного проживання, а саме 27 лютого 2002 року придбали у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 . Придбання квартири зареєстрували як нібито подарунок на ім`я ОСОБА_2 , хоча насправді квартиру купили за спільні кошти, які ОСОБА_1 особисто передав ОСОБА_4 під час укладення договору дарування. Після придбання квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали спільно проживати у згаданій квартирі, де з 16 квітня 2002 року ОСОБА_1 був зареєстрований.

28 грудня 2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний після чого ОСОБА_2 фактично виселила ОСОБА_1 із вищезгаданої квартири, при цьому позбавивши його місця проживання. В даний час ОСОБА_2 відмовляється надати можливість проживати у квартирі, не бажає відшкодувати вартість спільного майна, тобто вирішити спір без звернення до суду не можливо.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, пославшись на обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Повідомили, що ОСОБА_2 уникає будь-якого спілкування не бажає добровільно вирішити спір та поділити спільне майно, в окремій заяві позивач просив поновити йому строк позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, оскільки він є абсолютно безпідставним, так дійсно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі та проживали разом у квартирі, що належить ОСОБА_2 , яку вона прийняла у дар в 2002 році від ОСОБА_4 . Жодних прав на згадану квартиру ОСОБА_1 не має і не мав, оскільки лише проживав у даному житлі зі згоди ОСОБА_2 . Крім того згадана квартира не може бути спільним майном чоловіка та дружини, що проживали разом без реєстрації шлюбу, оскільки ОСОБА_1 на момент дарування квартири перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою і шлюб між ними був розірваний лише у 2004 році. Позивачу було відомо на який умовах він проживає у квартирі та на підставі яких правовідносин ОСОБА_2 стала власником даного житла, а тому він звернувся до суду з даним позовом поза межами строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що дійсно у 2002 році продала власну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , даний правочин був оформлений нотаріально як дарування за бажанням покупців. При укладенні даного договору ОСОБА_1 передав їй кошти за придбання квартири.

Ухвалою судді від 04 вересня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Суд, з`ясувавши обставини справи дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 27 лютого 2002 року був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_2 прийняла в дар від ОСОБА_4 згадане житло(а.с.10).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 28 грудня 2021 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 28 грудня 2021 року(а.с.12).

Відповідач ОСОБА_4 внаслідок одруження змінила прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 06 лютого 1998 року(а.с.48).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 15 лютого 2024 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано 19 квітня 2004 року.

Відповідно до ст. 368 ЦК України: спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Судом встановлено, що квартири АДРЕСА_1 була прийнята в дар ОСОБА_2 від ОСОБА_4 у 2002 році, тобто до укладення у 2008 році шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 на момент дарування спірної квартири перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , який був розірваний у 2004 році. Тобто у розумінні положень ст.74 СК України ОСОБА_1 не міг набути права на майно, що було придбане чоловіком та дружиною, які проживають разом без реєстрації шлюбу, оскільки на момент набуття ОСОБА_2 права на квартиру, він перебував у зареєстрованому шлюбі.

З`ясувавши обставини справи суд не знаходить підстав для поновлення ОСОБА_1 строків позовної давності, оскільки ним в судовому засіданні не було наведено жодних підстав для цього, навпаки він підтвердив той факт, що йому було відомо і він жодним чином не заперечував проти того, що квартира АДРЕСА_1 у 2002 році була прийнята ОСОБА_2 в дар від ОСОБА_4 .

Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою у позові позивачу, якому було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення суду та який є інвалідом 3-ї групи, суд приходить до висновку про доцільність віднесення судових витрат за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.368 ЦК України, ст.74СК України, ст.ст. 141, 258, 265, 268 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 10 травня 2024 року.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду В.М.Іващенко

02.05.2024