Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5882/22
Провадження № 2/711/331/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Булгакової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дубини В.В., Мелещенкової А.С.,

позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Руднічука Д.В., представника відповідача - ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Новіка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконавчого комітету Черкаської міської ради про скасування рішення органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності,-

ВСТАНОВИВ:

14.11.2022 ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Руднічука Д.В., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 182 від 18.05.2010 та розпорядження органу приватизації про передачу 77/100 частки квартири АДРЕСА_1 у приватну спільну часткову власність ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також видане на підставі цього Свідоцтво про право власності № 36073 від 02.06.2010.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_6 разом з членами сім`ї: чоловіком ОСОБА_7 , доньками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та сином ОСОБА_1 , на підставі ордеру на жиле приміщення, серія А № 019065 від 20.12.1988, набула право на вселення та зайняття 5 житлових кімнат, житловою площею 67,43 кв.м., що знаходились у квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 54 роки ОСОБА_6 померла. Рішенням Придніпровської районної ради м. Черкаси № 367/1 від 16.08.2006 «Про зміну договорів найму житлових приміщень по КП ВЖ РЕУ - 3» вирішено змінити договір найму п`ятикімнатної квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 з ОСОБА_6 , яка померла, і укласти два окремих договори найму: на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , житловою площею 38,2 кв.м. з ОСОБА_1 , склад сім`ї: ОСОБА_1 , сестра ОСОБА_9 , племінник ОСОБА_12 ; на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 29,2 кв.м., з ОСОБА_13 , склад сім`ї: ОСОБА_13 та ОСОБА_11 . Отже, з 16.08.2006 ОСОБА_1 є наймачем трикімнатної квартири АДРЕСА_4 . У грудні 2006 року ОСОБА_9 та її син ОСОБА_12 знялись з реєстрації в квартирі АДРЕСА_3 . З 23.11.2006 по 23.11.2007 ОСОБА_1 перебував на військовій службі у ЗСУ, а ОСОБА_3 , як рідна сестра наймача даного помешкання, приглядала за квартирою. Після повернення позивача з військової служби останнім було виявлено факт незаконного вселення до помешкання ОСОБА_3 та її двох неповнолітніх синів, проте, зважаючи на відсутність у них власного житла позивач вирішив не вживати заходи з її виселення. Між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та її дітьми фактично склався порядок користування квартирою АДРЕСА_3 , а саме: ОСОБА_1 займав житлову кімнату площею 9,5 кв.м, а ОСОБА_3 з дітьми інші дві житлові кімнати площею 17,3 та 11,4 кв.м., всі підсобні приміщення даної квартири перебували у загальному користуванні. У червні 2009 року ОСОБА_3 звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_1 про зміну умов договору найму приміщення. 04.12.2009 Придніпровським районним судом м. Черкаси за результатами розгляду вказаного позову ухвалено рішення, яким змінено договір найму квартири АДРЕСА_1 , виділено ОСОБА_3 та двом її неповнолітнім синам в користування дві ізольовані житлові кімнати, площею 11,4 та 17,4 кв.м., а ОСОБА_1 виділено в користування ізольовану житлову кімнату, площею 9,5 кв.м., при цьому підсобні приміщення - прихожу, кладову, кухню, коридор, туалет, ванну, залишено в спільному користуванні. Про наявність вищевказаного рішення та реєстрацію з жовтня 2006 року ОСОБА_3 та її двох неповнолітніх синів у квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_1 дізнався у 2015 році. З метою реєстрації місця проживання у неприватизованому державному помешканні ОСОБА_3 з її дітьми, на правах членів сім`ї наймача, 11.09.2006 начальнику РЕУ було подано заяву, написану від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , про згоду на прописку їх сестри з дітьми, якої останні ніколи не писали. За фактом використання підробленого документа ОСОБА_1 та ОСОБА_9 звернулись із заявою до правоохоронних органів, було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000563 від 14.02.2015, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України. Проведеною в ході досудового розслідування почеркознавчою експертизою встановлено, що заява про згоду на прописку ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_3 написана рукою однієї особи, якою не є ОСОБА_1 , а підпис під текстом виконаний не ОСОБА_1 . Про рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 182 від 18.05.2010 та розпорядження органу приватизації про передачу 77/100 частки квартири АДРЕСА_1 у приватну спільну часткову власність ОСОБА_3 позивач дізнався у лютому 2020 року, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0000563 від 14.02.2015, а про видачу Придніпровським райвиконкомом Свідоцтва про право власності № 36073 від 02.06.2010 - у серпні 2022 року. Позивач вважає, що рішення про приватизацію підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_3 , в порушення вимог п. 17 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», в заяві про приватизацію не зазначила конкретний тип об`єкта приватизації, який вона просить передати у власність, оскільки орган приватизації вказує про приватизацію приміщень комунальної квартири, а Свідоцтво видає на ізольовану квартиру. Крім того, ОСОБА_3 звертаючись із заявою про приватизацію, як наймач квартири, зазначила суперечливу інформацію, зміст якої не відповідає вимогам законодавства, так як офіційно наймачем квартири є позивач, якого взагалі не вказано в наданих документах. Як вбачається з рішення Придніпровської районної ради м. Черкаси від 16.08.2006 № 367/1 єдиним наймачем квартири АДРЕСА_1 був визначений лише ОСОБА_1 . Згідно даних поквартирної картки (Ф.17) на квартиру АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 є наймачем як двох житлових кімнат, що займає ОСОБА_3 з дітьми, які зазначені у картці як члени його сім`ї, так і іншої житлової кімната, яка передана йому у користування, де він зазначений у картці як наймач, що проживає у квартирі без членів сім`ї. Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 також встановлено, що ОСОБА_1 являється наймачем квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Придніпровської районної ради м. Черкаси № 367/1 від 16.08.2006 «Про зміну договорів найму житлових приміщень по КП ВЖ «РЕУ - 3», а ОСОБА_3 та її діти є членами його сім`ї. Зі змісту вищевказаного рішення вбачається, що судом вирішувалось питання щодо зміни договору найму квартири АДРЕСА_1 , в частині встановлення порядку користування нею, а не зміни одного наймача на іншого. Виконавчим комітетом Придніпровської райради м. Черкаси також не приймались жодні рішення щодо зміни наймача договору найму квартири АДРЕСА_3 з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 . За вказаних обставин рішення (розпорядження) про приватизацію квартири АДРЕСА_3 прийняте органом приватизації за заявою ОСОБА_3 є незаконним, що грубо порушує права позивача, оскільки ОСОБА_3 не маючи статусу наймача не мала права звертатись окремо від ОСОБА_1 із заявою про приватизацію ізольованої квартири. Згідно норм чинного на той час законодавства ізольована квартира могла мати лише одного наймача, так як за наявності двох і більше наймачів дана квартира переходить за законом у статус комунальної квартири, де у наймачів виникає право на приватизацію вже зайнятих ними житлових приміщень цієї комунальної квартири, з передачею підсобних приміщень на праві приватної спільної сумісної власності, а не всієї ізольованої квартири на праві спільної часткової власності. Квартира АДРЕСА_3 складається з 3 житлових кімнат та підсобних приміщень, які перебувають у загальному користуванні всіх осіб. ОСОБА_3 мешкає з дітьми у двох житлових кімнатах, площею 28,8 кв.м., ОСОБА_1 проживає в одній житловій кімнаті, площею 9,5 кв.м., За наявності у квартирі АДРЕСА_3 двох і більше наймачів, ОСОБА_3 , згідно довідки про склад сім`ї наймача та ОСОБА_1 , на підставі рішення виконкома Придніпровського районної ради від 16.08.2006, даних поквартирних карток, об`єктом приватизації може бути лише займані приміщення комунальної квартири, оскільки ізольована квартира за цих обставин перестає бути ізольованою та стає комунальною квартирою, а тому ОСОБА_3 повинна була подавати до органу приватизації заяву з відповідною довідкою та проханням передати їй не квартиру, а приміщення комунальної квартири, що в супереч вимогам закону не було зроблено. Якщо ОСОБА_3 , як наймач двох ізольованих житлових кімнат, користується всіма нежитловими приміщеннями спільно з іншим наймачем даної квартири ОСОБА_1 , які перебувають в їх спільному загальному користуванні, то приватизації підлягають саме вказані житлові приміщення комунальної квартири, а не ізольована квартири, при цьому наймач в заяві органу приватизації повинен просити передати йому у власність дані приміщення комунальної квартири і надавати відповідну довідку, чого також не було. Звертаючись з заявою про передачу у приватну спільну сумісну власність квартиру ОСОБА_3 надала до органу приватизації довідку КП «Придніпровська СУБ» про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, згідно якої у квартирі АДРЕСА_1 , мешкають наймач ОСОБА_3 , та діти як члени її сім`ї. Дана довідка містить недостовірну інформацію, так як видана не на підставі даних поквартирної картки ф. 17 на квартиру АДРЕСА_3 , згідно якої квартиронаймачем всієї квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 , а членами його сім`ї є ОСОБА_3 , та її двоє неповнолітніх синів. Під час приватизації приміщень комунальної квартири видається довідка за зразком передбаченим у Додатку № 5 Положення, що підтверджує склад сім`ї наймача у кімнатах комунальної квартири, де вказуються всі наймачі квартири, їх члени сім`ї, та займані ними приміщення, в даному випадку видана інша довідка, вказана у Додатку № 4 Положення, що свідчить про незаконність рішення про приватизацію, оскільки заява та довідка надана відповідачкою органу приватизації містить неповну та недостовірну інформацію, а подані документи є неналежними та не відповідають законодавству. В документах наданих ОСОБА_3 до органу приватизації та виданому на підставі їх свідоцтві також вбачається невідповідності у розмірах визначеної загальної площі ізольованої квартири та незаконність застосування органом приватизації п. 6.2 Положення, який передбачає визначення загальної площі приміщень комунальної квартири, де два та більше наймача, для визначення загальної площі ізольованої квартири. Так, загальна площа квартири АДРЕСА_3 складає 62,1 кв.м., що включає площу всі житлових і підсобних кімнат та відповідає порядку визначення загальної площі ізольованих квартир, передбаченим п. 6.1 Положення. У Свідоцтві про право власності вказано загальну площу квартири - 50,4 кв.м., що включає площу лише двох житлових кімнат 28,7 кв.м., якими користуються ОСОБА_3 та її діти, та частину площі підсобних приміщень визначену пропорційно житлової площі займаних приміщень, що відповідає порядку визначення загальної площі для приміщень комунальної квартири, передбаченого п. 6.2 Положення. Виходячи з загальної площі квартири, визначеної на підставі п. 6.2 Положення, органом приватизації було визначено частку приватизованої площі приміщень ОСОБА_3 та її дітей, у праві приватної спільної часткової власності, що склала 77/100 частки від всієї квартири АДРЕСА_3 . Однак, в разі приватизації квартири наймачем ОСОБА_1 , де ОСОБА_3 та її діти були б членами його сім`ї, частки у праві приватної спільної часткової власності для всіх мешканців квартири були б рівними та складали для кожного з 4 співвласників по 25/100 частки від загальної площі квартири, а в даному разі позивач зможе отримати лише 23/100 частку, що є незаконним та порушує його права. Під час приватизації ОСОБА_3 також не подала ряд документів до органу приватизації, зокрема письмову нотаріально засвідчену згоду батьків щодо приватизації квартири неповнолітнім ОСОБА_5 , в зв`язку з чим рішення щодо приватизації квартири прийняті з грубим порушенням вимог законодавчих норм у сфері приватизації. Про порушення законодавства допущені органом приватизації під час прийняття рішення № 182 від 18.05.2010 про передачу на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , а також її дітям ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , 77/100 частки квартири АДРЕСА_3 позивач фактично дізнався у 2022 році. ОСОБА_3 достовірно знала, що ОСОБА_1 проти вселення та реєстрації її та її дітей у квартирі АДРЕСА_1 , так як дане житло було не приватизоване, а прописка у ньому автоматично надавала право відповідачці та її синам права на приватизацію більшої частини даної квартири, проте не зважаючи на це незаконно вселилась разом з дітьми до даного помешкання, здійснила фіктивну реєстрації свого місця проживання та в подальшому приватизувала 77/100 частку квартири, чим зменшила частку позивача у квартирі, яку він мав право приватизувати за законом.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.12.2022 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

26.12.2022 адвокат Новік В.І., діючи в інтересах відповідача ОСОБА_5 , подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача судові витрати. Зазначив, що згідно поквартирної картки з 04.10.2006 в квартирі АДРЕСА_1 , на підставі письмової згоди ОСОБА_1 , в якості членів сім`ї наймача були зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . Відповідачу ОСОБА_5 достеменно відомо, що ОСОБА_1 особисто підписував заяву від 11.09.2006 про надання згоди на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 з її дітьми у вищевказаній квартирі. Квартира АДРЕСА_1 складається із трьох житлових кімнат: ізольованої кімнати № НОМЕР_1 площею 17,3 кв.м., ізольованої кімнати № 3 площею 11,4 кв.м. та ізольованої кімнати № 7 площею 9,5 кв.м., а також підсобних приміщень кухні, ванної, кімнати, санвузлу, кладової, прихожі та коридору. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 по справі № 2-3980/2009, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 05.03.2015, змінено договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 та виділено ОСОБА_3 та неповнолітнім - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в користування ізольовану житлову кімнату, площею 17,4 кв.м. ізольовану житлову кімнату, площею 11,4 кв.м. Виділено в користування ОСОБА_1 ізольовану кімнату, площею 9,5 кв.м.; підсобні приміщення прихожу, кладову, кухню, коридор, туалет, ванну залишено в спільному користуванні. 02.06.2010 на підставі рішення виконавчого комітету Придніпровської районної у м. Черкаси ради № 182 ОСОБА_3 та членам сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_4 видано Свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 на 77/100 частин квартири АДРЕСА_1 в рівних частках. Згідно чинного на час звернення із заявою про приватизацію переліку документів, що подаються до органу приватизації, серед інших документів, мала подаватися довідка про склад сім`ї та займані приміщення, саме з метою визначення кола осіб, що мають право брати участь в приватизації конкретного житла. В даному випадку ця довідка подавалася виключно на частину житлових приміщень, що були виділені в користування відповідачам (перебували у наймі) на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 по справі № 2-3980/2009 та відповідно до складу сім`ї були включені виключно відповідачі як особи, які проживали в даних житлових приміщення на підставі згаданого судового рішення. Станом на дату звернення ОСОБА_3 із заявою про приватизацію на площі, яка придала на 77/100 частки квартири АДРЕСА_1 , були зареєстровані три особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . Отже, дії відповідачів, що були зареєстровані на 77/100 частки спірної квартири, не звузили прав позивача на безоплатну приватизацію 23/100 частини квартири, яка припадає на ізольовану кімнату, площею 9,5 кв.м., що була виділена останньому за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 по справі № 2-3980/2009. При цьому, реалізація права відповідачів на приватизацію без участі позивача, не порушує його право як на користування квартирою, так і на реалізацію права на набуття у власність її частини, оскільки внаслідок проведеної приватизації відповідачі набули право власності лише на 77/100 частин спірної квартири. Частка в розмірі 23/100 спірної квартири, право на користування якої визнане за позивачем, залишається не приватизованою. Відповідач ОСОБА_5 категорично заперечує твердження позивача, що рішення про передачу неповнолітнім членам сім`ї наймача ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , права власності на квартиру АДРЕСА_3 , без вираження їх батьками згоди на це в заяві про приватизацію квартири АДРЕСА_3 , та без надання письмової нотаріальної засвідченої згоди щодо приватизації квартири неповнолітнім ОСОБА_5 є незаконним та безпідставним. В розумінні ст. 55 Конституції України, ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України оскарження приватизації у зв`язку з відсутністю письмової нотаріально засвідченої згода наділені лише сама неповнолітня особа, її батьки або піклувальники. Позивач не відноситься до жодної з наведених категорій, а відповідно не може обґрунтовувати порушення свого права недотриманням даної умови приватизації. Рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 182 від 18.05.2010 та видане на його підставі Свідоцтво про право власності № 36073 від 02.06.2010 мають похідний характер від права користування (договору найму), укладеного з відповідачами на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 по справі № 2-3980/2009. Таким чином, за наявності рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 по справі № 2-3980/2009, що набрало законної сили, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо відсутності у відповідачів права на користування вищезазначеними приміщеннями квартири АДРЕСА_1 . Наведене свідчить про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки він не забезпечить реального відновлення прав, оскільки єдиним ефективним способом захисту у даному випадку є оскарження рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 по справі № 2-3980/2009.

Крім того, 26.12.2022 адвокат Новік В.І., діючи в інтересах відповідача ОСОБА_5 , подав також заяву про застосування строків позовної давності, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропущенням ОСОБА_1 строку позовної давності. Зазначив, що інформацію про приватизацію спірної квартири позивач отримав ще у 2015 року. Так, останній був стороною у справі № 2-3980/2009, яка 04.12.2009 була розглянута Придніпровським районним судом м. Черкаси. Процесуальні документи по справі № 2-3980/2009 містять інформацію та документи щодо обізнаності позивача про приватизацію спірної квартири відповідачами більше ніж за три роки до звернення до суду з даним позовом. Також, в матеріалах справи № 2-3980/2009 міститься копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26599050 від 03.07.2010, у відповідності до якого ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мають у власності по 77/300 частки квартири АДРЕСА_1 . З розписки ОСОБА_1 від 03.05.2015 слідує, що останній знайомився з матеріалами справи. Окрім цього, про обізнаність щодо приватизації ОСОБА_3 та її дітьми спірної квартири позивач вказував у заяві від 15.02.2015 про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої було відкрите кримінальне провадження № 0000563. Вищенаведене свідчить про те, що позивач дізнався про приватизацію 77/100 частки спірної квартири відповідачами ще в 2015 році, проте з даним позовом останній звернувся лише 11.11.2022. До того ж, як вбачається із позовної заяви позивач почав вживати заходи щодо отримання інформації про приватизації спірної квартири лише у 2020 році, тобто через 5 років після того, як йому достеменно стало відомо про приватизацію 77/100 частки спірної квартири. Відсутність доказів порушення прав позивача, після того як останній дізнався про їх порушення в 2015 році, не може обґрунтовувати реальні перешкоди у зверненні до суду за захистом його прав.

26.12.2022 представник Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради за довіреністю Кирман В.О. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради позовні вимоги не визнає в повному обсязі та вважає, що пред`явлений позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. По-перше, позивачем не наведено підстав, які б вказували на порушення його прав, свобод чи інтересів Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради. По-друге, позивачем не конкретизовано позовні вимоги, не зазначено що він вимагає від Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради за відсутності порушення його прав та інтересів. По-третє, рішенням Виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси від 17.02.2010 № 45 «Про зміну договорів найму житловим приміщень по комунальному підприємству «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради», відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 у справі №2-3980/2009, змінено договір найму 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 та укладено два договори найму: на ізольовані житлові приміщення площею 17,4 кв.м. та 11,4 кв.м. з ОСОБА_3 , склад сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ; на ізольовану житлову кімнату площею 9.5 кв.м. з ОСОБА_1 Залишено в спільне користування підсобні приміщення: прихожу, кладову, кухню, коридор, туалет, ванну. Для приватизації житлового приміщення, що має два або більше окремих договорів найму, дозволи сусідів не потрібні. Приватизація 77/100 частин квартири АДРЕСА_1 та видача відповідачам свідоцтво про право власності відбулась згідно з розпорядження органу приватизації та рішення Виконавчого комітету Придніпровської районної ради у м. Черкасах № 182 від 18.05.2010.

16.02.2023 адвокат Руднічук Д.В. подав заяву про уточнення (зміну) підстав позову, в якій зазначив, що отримавши від органу приватизації документи, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення про приватизацію квартири та виданого на його підставі Свідоцтва, позивач вважає за необхідне уточнити підстави позову, зазначивши конкретні порушення вимог закону, що були допущені під час приватизації квартири. Так, законодавством про приватизацію державного житлового фонду передбачається приватизація трьох типів об`єктів, а саме: 1) квартир (будинків); 2) жилих приміщень у гуртожитках; 3) кімнат у квартирах (будинках), де мешкає два і більше наймачів (кімнати у комунальних квартирах). Наймач звертаючись до органу приватизації з заявою про передачу йому у приватну власність житлового приміщення має підкреслити який саме з вище перелічених типів об`єктів він має намір приватизувати, а також вказати прізвища, ім`я та по батькові всіх членів сім`ї наймача, що зареєстровані та проживають з ним в межах конкретної жилої площі займаного помешкання, яке він має намір в подальшому приватизувати. Із заяви про приватизацію від 30.03.2010 вбачається, що ОСОБА_3 звернулась до керівника органу приватизації про оформлення передачі їй квартири або приміщення комунальної квартири у приватну спільну власність, яка як було зазначено має бути оформлена саме як спільна сумісна власність. Тобто, ОСОБА_3 в заяві про приватизацію не зазначила конкретний тип об`єкта приватизації, який вона просить передати у приватну спільну сумісну власність, а вказала про передачу їй у приватну власність одразу двох різних об`єктів приватизації - ізольованої квартири та приміщення комунальної квартири, що є взаємовиключними речами та суперечить законодавству. Не зважаючи на невизначеність з об`єктом приватизації у заяві ОСОБА_3 , орган приватизації у своєму Розпорядженні органу приватизації, безпідставно зазначає, що від наймача ОСОБА_3 надійшла заява саме на приватизацію квартири (будинку) за адресою: АДРЕСА_5 , а отже подану заяву розглянуто як заяву на приватизацію саме ізольованої квартири, а не кімнат комунальної квартири, що суперечить вимогам закону. При цьому в даній заяві ОСОБА_3 не вказує конкретної адреси квартири, яку просить передати у приватну власність, а лише зазначає про передачу квартири, приміщень комунальної квартири, у приватну спільну сумісну власність, яку вона займає з членами своєї сім`ї на умовах найму, що також є порушенням вимог Положення. У третьому абзаці заяви про приватизацію ОСОБА_3 вказує на необхідність оформлення їй саме квартири, а не іншого об`єкта, у спільну часткову власність, де передбачити розподіл частки власності між членами сім`ї в рівних частках, що суперечить відомостям зазначених до цього, чим було допущено протиріччя у змісті заяви. Зокрема, у третьому абзаці заяви про приватизацію, на відміну від першого абзацу цієї заяви, вказується про приватизацію лише такого об`єкта як ізольована квартира, що їй має бути передано у приватну спільну часткову власність, та про передачу приміщень комунальної квартири, як це вказувалось у першому абзаці вже не згадується. Крім того, ОСОБА_3 просить оформити квартиру на праві приватної спільної часткової власність та передбачити рівний розподіл часток між членами сім`ї, хоча до цього просила передати житло на праві спільної сумісної власності. У заяві про приватизацію ОСОБА_3 не вказує прізвища, ім`я та по батькові конкретних членів сім`ї, зокрема не вказано навіть про двох неповнолітніх синів, між якими слід здійснити рівний розподіл часток у праві спільної, а отже письмова згода батьків про передачу права власності на квартиру в порядку приватизації неповнолітньому ОСОБА_5 фактично у заяві про приватизацію відсутня, що не відповідає п. 18 Положення, а отже вказує про незаконність та безпідставність приватизації квартири двома неповнолітніми дітьми. Отже, ОСОБА_3 звертається до керівника органу приватизації із заявою від 30.03.2010 та іншими документами, як наймач квартири, де зазначає суперечливу та недостовірну інформацію, зміст якої не відповідає вимогам законодавства, що не дає змоги органу приватизації визначитись щодо об`єкта приватизації, форми спільної власності та кількості членів сім`ї, що мають право на приватизацію. Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 у справі № 2-3980/2009 встановлено, що ОСОБА_1 являється наймачем квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Придніпровської районної ради м. Черкаси № 367/1 від 16.08.2006 року «Про зміну договорів найму житлових приміщень по КП ВЖ «РЕУ - 3», а ОСОБА_3 та її діти є членами його сім`ї. З змісту вищевказаного рішення суду не вбачається, що судом вирішувалось питання саме зміни одного наймача на іншого, або заміни наймача квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 , на його сестру ОСОБА_3 , а лише вказується про зміну договору найму житлового приміщення в частині встановлення порядку користування нею. Як вбачається з відзиву органу приватизації, а також поквартирної картки (Ф.17) на квартиру АДРЕСА_3 (кімнати 17,4 та 11,4 кв.м.), наймачем даних житлових кімнат вказана ОСОБА_3 на підставі Рішення виконкому Придніпровської райради м. Черкаси від 17.02.2010 № 45 «Про зміну договорів найму житлових приміщень по комунальному підприємству «Придніпровська СУБ» ЧМР, відповідно до рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 04.12.2009 у справі № 2-3980/2009, яким було змінено договір найму 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 та укладено два договори найму: на ізольовані житлові приміщення площею 17,4 кв.м та 11,4 кв.м, з ОСОБА_3 , склад сім`ї: ОСОБА_3 та її двоє синів; на ізольовану житлову кімнату площею 9,5 кв.м. з ОСОБА_1 ; в спільному користуванні залишено підсобні приміщення: прихожу, кладову, кухню, коридор, туалет, ванна. Рішення виконкому Придніпровської райради м. Черкаси № 45 від 17.02.2010 приймалось без відома та згоди позивача, а тому не відповідає вимогам ст. 103, 104 ЖК України, про існування якого позивач дізнався з відзиву органу приватизації. Якщо ОСОБА_3 зверталась до органу приватизації із заявою про передачу їй у приватну власність саме ізольованої квартири АДРЕСА_3 , в статусі наймача даної квартири, вона мала вказати у заяві на приватизацію в якості члена своєї сім`ї який постійно проживає у квартирі ОСОБА_1 , так як вона та її діти вселялась до квартири як члени сім`ї наймача ОСОБА_1 , а оскільки наймачем ізольованої квартири може бути лише одна особа, то всі інші зареєстровані та проживаючі у квартирі особи повинні мати статус членів сім`ї наймача, за інших обставин ізольована квартира набуває статус комунальної квартири та приватизації підлягає не ізольована квартира (як це вказано в Розпорядженні органу приватизації), а кімнати ізольованої квартири, чого в даному разі не відбулось. За вказаних обставин, розпорядження органу приватизації та рішення про приватизацію квартири АДРЕСА_3 , прийняте виконавчим комітетом Придніпровської районної ради за заявою ОСОБА_3 , грубо порушує права ОСОБА_1 , про що він фактично дізнався з моменту отримання оскаржуваного свідоцтва про право власності у 2022 році. ОСОБА_3 будучи в статусі наймача ізольованої квартири та звертаючись із заявою про приватизацію ізольованої квартири зобов`язана була отримати згоду ОСОБА_1 . За відсутності згоди ОСОБА_1 , квартира АДРЕСА_3 (або її частка) не мала бути передана органом приватизації у приватну власність наймачу та членам його сім`ї, як цілісний об`єкт приватизації. Так як, у Розпорядженні органу приватизації та рішенні виконкому йдеться про передачу саме ізольованої квартири у спільну часткову власність, ОСОБА_3 зазначаючи себе наймачем, в заяві про приватизацію мала вказати ОСОБА_1 , як члена сім`ї та отримати від останнього згоду на приватизацію, чого в даному разі не відбулось. За наявності у квартирі АДРЕСА_3 двох і більше наймачів - ОСОБА_3 згідно довідки про склад сім`ї наймача від 30.03.2010 та ОСОБА_1 на підставі рішення виконкома Придніпровського районної ради від 16.08.2006, у відповідності до п. 1 Положення, об`єктом приватизації є приміщення комунальної квартири, оскільки ізольована квартира за цих обставин перестає бути ізольованою та стає комунальною квартирою, а тому ОСОБА_3 повинна була подавати до органу приватизації заяву з відповідною довідкою та проханням передати їй не ізольовану квартиру, а приміщення комунальної квартири, що в супереч вимогам закону не було зроблено. Якщо ОСОБА_3 , як наймач двох ізольованих житлових кімнат, де мешкає разом з дітьми, користується всіма нежитловими приміщеннями спільно з іншим наймачем даної квартири ОСОБА_1 , які перебувають в їх спільному загальному користуванні, то приватизації підлягають саме вказані житлові приміщення комунальної квартири, а не ізольована квартири, при цьому наймач в заяві органу приватизації просить передати йому у власність дані приміщення комунальної квартири і надає відповідну довідку, чого також не було. Посвідчення Свідоцтвом про право власності того факту, що квартира належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 та двом її синам, з відображенням частки вартості квартири при спільній частковій власності - 77/100, в рівних частках, суперечить вимогам законодавства, ст.ст. 356, 357 ЦК України, так як вказана частка квартири не визначає частку кожного власника квартири, а приватизація квартири передбачає передачу у власність квартири як єдиного цілого, а не частки від квартири, що не може бути об`єктом приватизації. Приватизація частки від ізольованої квартири, наймачем якої є також інша особа ОСОБА_1 , який має рівні права на використання підсобних приміщень, має відбуватись також з його згоди, якої надано не було. Із заявою про передачу у приватну спільну сумісну власність квартири ОСОБА_3 надала до органу приватизації довідку КП «Придніпровська СУБ» про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення від 30.03.2010, згідно якої у квартирі АДРЕСА_1 , мешкають та мають право на житло лише три особи: квартиронаймач ОСОБА_3 , та її два сина ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . В довідці також вказано, що квартира складається з двох кімнат три кімнатної квартири, житловою площею 28,8 кв.м., кухня, ванна, вбудоване приміщення у загальному користуванні загальна площа квартири 63,1 кв.м. З назви та змісту вказаної довідки вбачається, що її було видано у відповідності з додатком № 4 Положення, на підтвердження складу сім`ї наймача та займані ними приміщення всієї квартири АДРЕСА_1 , а не окремих її житлових кімнат даної квартири, які фактично займала ОСОБА_3 та її діти. Зважаючи на те, що у довідці вказано лише ОСОБА_3 і її дітей, як наймача 3 кімнатної ізольованої квартири, що складається з 2-х житлових кімнат, площею 28,8 кв.м., третю житлову кімнату має займати ОСОБА_1 , який є також наймачем цієї квартири, де за цих обставин загалом мають мешкати вже два наймачі. Отже, при наявності у квартирі двох наймачів об`єктом приватизації буде не ізольована квартира АДРЕСА_3 , про що вказує ОСОБА_3 у заяві, а займані нею житлові кімнати, а тому такі квартири за законом слід вважати комунальними, і в заяві об`єктом приватизації вказується саме приміщення комунальної квартири, а не квартира. В такому разі під час приватизації приміщень комунальної квартири видається інша довідка за зразком передбаченим у Додатку № 5 Положення, що підтверджує склад сім`ї наймача у кімнатах комунальної квартири, де вказуються всі наймачі квартири, їх члени сім`ї, та займані ними приміщення, в даному разі видана інша довідка, вказана у Додатку № 4 Положення. Орган приватизації розглядав заяву наймача ОСОБА_3 , саме як заяву про передачу в приватну власність безпосередньо ізольованої квартири АДРЕСА_3 , а не приміщень комунальної квартири, до якої було додано відповідну Довідку (додаток № 4), про склад сім`ї ізольованої квартири та займані ними приміщення, де ОСОБА_3 зазначена наймачем 3 кімнатної ізольованої квартири, що складається з 2-х житлових кімнат, площею 28,8 кв.м, загальною площею 62,1 кв.м., а також вказані її два неповнолітні сина. Разом з цим, інформація вказана у довідці є неповною та недостовірною, так як в ній відсутні дані про іншого наймача квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 , про якого взагалі відсутня інформація, що суперечить вимогам законодавства, так як в цьому разі до органу приватизації має бути подана інша Довідка, передбачена у додатку № 5 Положення, де будуть всі відомості про наймачів, їх родину, займані ними приміщення, в т.ч. і наймача ОСОБА_1 , якої не надавалось, оскільки за цих обставин є зрозумілим, що у квартирі мешкає два наймача, а тому має відбуватись приватизація окремих кімнат даної квартири, яка вважається комунальною квартирою, а не ізольована квартира, а отже заява та довідка надана відповідачкою органу приватизації містить неповну та недостовірну інформацію, а подані документи є неналежними та не відповідають законодавству, тому здійснена на їх підставі приватизація є незаконною, оскільки орган приватизації при прийняття рішення керувався недостовірними, неповними та неналежними документами. У наданій довідці вказується, що ізольована квартира складається лише з 2 житлових кімнат 3 кімнатної квартири, площею 28,8 кв.м., при цьому загальна площа квартири складає 62,1 кв.м., що дорівнює площі всіх житлових та підсобних кімнат даної квартири. На відміну від наданої Довідки у Свідоцтві про право власності вказано іншу загальну площу квартири - 50,4 кв.м., що включає площу лише двох житлових кімнат 28,7 кв.м., якими користуються ОСОБА_3 та її діти, та частину площі підсобних приміщень визначену пропорційно житлової площі займаних приміщень, що відповідає порядку визначення загальної площі для приміщень комунальної квартири, передбаченого п. 6.2 Положення. За вказаних обставин, в документах наданих ОСОБА_3 до органу приватизації та виданому на підставі їх свідоцтві вбачається невідповідності у розмірах визначеної загальної площі ізольованої квартири та незаконність застосування органом приватизації п. 6.2 Положення, який передбачає визначення загальної площі приміщень комунальної квартири, де два та більше наймача, для визначення загальної площі ізольованої квартири. Виходячи з загальної площі квартири, визначеної на підставі п. 6.2 Положення, органом приватизації було визначено частку приватизованої площі приміщень ОСОБА_3 та її дітей, у праві приватної спільної часткової власності, що склала 77/100 частки від всієї квартири АДРЕСА_3 . Однак, в разі приватизації квартири наймачем ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та її дітьми, частки у праві приватної спільної часткової власності для всіх мешканців квартири були б рівними та складали для кожного з 4 співвласників по 1/4 частки від загальної площі квартири, а в даному разі позивач зможе отримати лише 23/100 частку, що є незаконним та порушує його права, що унеможливлює використання підсобних приміщень на рівних правах з відповідачами. З Розпорядження вбачається, що ОСОБА_3 просила передати їй та її дітям ізольовану квартиру, що виходячи зі змісту виданого їй Свідоцтва органом приватизації і було зроблено, однак фактично під приводом приватизації ізольованої квартири була здійснена приватизація частки в квартирі, а не цілої квартири або приміщень комунальної квартири. Зокрема, у Свідоцтві вказано, що загальна площа квартири складає 50,4 кв.м., в той час як згідно довідки загальна площа квартири є більшою - 62,1 кв.м., а отже орган приватизації визначав загальну площу іншого об`єкта приватизації - «приміщення комунальної квартири», порядок визначення яких передбачено у п. 6.2 Положення, який відрізняється від порядку визначення загальної площі для об`єкта «квартира», де згідно п. 6.1 Положення мають складатись всі площі приміщень ізольованої квартири, а отже у Свідоцтві орган приватизації замість загальної площі квартири свідомо вказує загальну площу приміщень комунальної квартири, які передані на праві власності відповідача, що зменшує загальну площу квартири, яка передана у найм позивача, що юридично позбавляє його правом користування квартирою, яка передана йому в найм, а тому приватизація відбувалась не у відповідності до вимог законодавства. У Свідоцтві зазначено про належність на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 та її двом дітям, 77/100 квартири, у рівних частках, проте в цьому разі ОСОБА_3 просила передати у власність не частку від квартири, а всю ізольовану квартиру, так як в даному разі приватизація частини окремої ізольованої квартири суперечитиме законодавству. З заяви про приватизацію та Довідки вбачається намір приватизувати ОСОБА_3 такий об`єкт приватизації як ізольована квартира, де остання разом з членами її родини займає дві з трьох житлових кімнат, а тому у довідці вказується, що ізольована квартира складається з цих 2 житлових кімнат та підсобних приміщень загального користування, хоча не вказується про використання іншої житлової кімнати другим наймачем, а отже виходячи з цього під час приватизації було умисно прихована інформації про наявність декількох наймачів у квартирі та про проживання у одній з житлових кімнат позивача, який є наймачем всієї квартири, що вказує на незаконність прийнятого рішення про приватизацію без врахування вказаних обставин. За вказаних обставин, ОСОБА_1 який займає третю житлову кімнату, не повинен бути членом сім`ї наймача ОСОБА_3 , оскільки в цьому разі у Довідці слід зазначати про зайняття нею та її родиною всієї площі трикімнатної квартири, а також дана особа не повинна мати статус наймача даної квартири, так як з`являється другий наймач в одній квартирі, через це остання набуває статус комунальної і приватизації підлягають вже приміщення комунальної квартири, а не квартира. Разом з цим, ОСОБА_1 має статус наймача квартири, як і ОСОБА_3 , в які підсобні приміщення перебувають у спільній сумісній власності, а тому виключається будь-яка можливість передачі у власність громадянам даного об`єкта приватизації по частинам, без згоди позивача, що не відповідає вимогам законодавства. Під час приватизації ОСОБА_3 не подала ряд документів до органу приватизації, в зв`язку з чим рішення щодо приватизації квартири на ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , прийняте з грубим порушенням вимог законодавчих норм у сфері приватизації, а тому підлягає скасуванню.

25.05.2023 адвокат Новік В.І., діючи в інтересах відповідача ОСОБА_5 , подав відзив на заяву про уточнення (зміну) підстав позову, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з їх необґрунтованістю та пропуском строку позовної давності. Зазначив, що про процедуру приватизації, включаючи рішення виконавчого комітету Придніпровської районного ради в м. Черкаси № 182 від 18.05.2010 та розпорядження органу приватизації про передачу 77/100 частки квартири АДРЕСА_1 , позивач міг дізнатися ще у 2015 році, проте з даним позовом останній звернувся лише 11.11.2022. Відсутність доказів порушення прав позивача після того як останній дізнався про їх порушення в 2015 році не може обґрунтовувати реальні перешкоди у зверненні до суду за захистом своїх прав. Відповідач ОСОБА_5 впевнений у відсутності правових підстав для задоволення позову, проте, якщо суд дійде обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , просить застосувати до них строк позовної давності.

25.05.2023 адвокат Новік В.І., діючи в інтересах відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , подав заяву про застосування строків позовної давності, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропущенням ОСОБА_1 строку позовної давності.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.05.2023 залучено до участі у справі в якості співвідповідача виконавчий комітет Черкаської міської ради.

14.06.2023 представник виконавчого комітету Черкаської міської ради за довіреністю Кирман В.О. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що виконавчий комітет Черкаської міської ради не визнає позовні вимоги та вважає, що пред`явлений позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. За своїм змістом відзив виконавчого комітету Черкаської міської ради аналогічний відзиву на позовну заяву, поданому 26.12.2022 Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Руднічук Д.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення підстав позову. Адвокат Руднічук Д.В. додатково пояснив, що за правилами приватизації приміщень комунальної квартири АДРЕСА_1 було фактично приватизовано ізольовану квартиру, чим порушено право позивача на приватизацію. Крім того, приватизація квартири була проведена без письмової нотаріально засвідченої згоди батьків на приватизацію квартири неповнолітнім ОСОБА_5 . Також ОСОБА_1 та його представник - адвокат Руднічук Д.В. наголошували, що даний позов поданий в межах строку позовної давності, оскільки право на звернення із даним позовом у позивача виникло з моменту отримання ним інформації щодо прийняття органом приватизації рішення про передачу квартири відповідачам всупереч вимог закону, тобто з 2020 року.

Представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвокат Новік В.І. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що у разі якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, просив застосувати до них строк позовної давності.

Представник Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради та виконавчого комітету Черкаської міської ради за довіреністю Кирман В.О.в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради та виконавчий комітет Черкаської міської ради права не порушували права позивача. Приватизація є законною.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

За змістом статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_6 разом з членами сім`ї: чоловіком ОСОБА_7 , доньками ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та сином ОСОБА_1 , на підставі ордеру на жиле приміщення, серія А № 019065 від 20.12.1988, набула право на вселення та зайняття 5 житлових кімнат, житловою площею 67,42 кв.м., що знаходились у квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 54 роки ОСОБА_6 померла.

Рішенням Виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 367/1 від 16.08.2006 «Про зміну договорів найму житлових приміщень по КП ВЖ РЕУ - 3» змінено договір найму п`ятикімнатної квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 з ОСОБА_6 , яка померла, і укладено два окремих договори найму: на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , житловою площею 38,2 кв.м. з сином ОСОБА_1 , склад сім`ї три особи (він - ОСОБА_1 , сестра ОСОБА_9 , племінник ОСОБА_12 ); на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 29,2 кв.м., з дочкою ОСОБА_13 , склад сім`ї дві особи (вона - ОСОБА_13 , сестра ОСОБА_11 ).

В подальшому, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 по справі № 2-3980/2009, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 05.03.2015, змінено договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 та виділено ОСОБА_3 та неповнолітнім - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в користування ізольовану житлову кімнату, площею 17,4 кв.м. ізольовану житлову кімнату, площею 11,4 кв.м., в користування ОСОБА_1 ізольовану кімнату, площею 9,5 кв.м. Підсобні приміщення прихожу, кладову, кухню, коридор, туалет, ванну залишено в спільному користуванні.

Рішенням Виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси від 17.02.2010 № 45 «Про зміну договорів найму житловим приміщень по комунальному підприємству «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради», відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 у справі №2-3980/2009, змінено договір найму 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 та укладено два договори найму: на ізольовані житлові приміщення площею 17,4 кв.м. та 11,4 кв.м. з ОСОБА_3 , склад сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ; на ізольовану житлову кімнату площею 9.5 кв.м. з ОСОБА_1 Залишено в спільне користування підсобні приміщення: прихожу, кладову, кухню, коридор, туалет, ванну.

30.03.2010 ОСОБА_3 звернулася до керівника органу приватизації Придніпровського району із заявою, в якій просила оформити передачу в приватну (спільну сумісну) власність квартиру, приміщення комунальної квартири, які вона займає разом з членами сім`ї на умовах найму. Розподіл частки власності між членами сім`ї здійснити в рівних частках. До вказаної заяви додала довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення № 4745 від 30.03.2010, видану КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради, у відповідності до якої у квартирі за адресою: АДРЕСА_5 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_3 , як наймач вказаного помешкання, а також її неповнолітні діти: ОСОБА_5 , 1994 року народження та ОСОБА_4 , 1996 року народження.

Рішенням Виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 367/1 від 16.08.2006 «Про приватизацію державного житлового фонду» та розпорядженням органу приватизації, прохання наймача ОСОБА_3 на приватизацію квартири, в якій остання мешкала разом з членами своєї сім`ї, задоволено та передано квартиру АДРЕСА_1 в приватну спільну часткову власність (77/100).

На підставі вказаного рішення, 02.06.2010 Придніпровським райвиконкомом видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 , яким посвідчено, що ОСОБА_3 та членам її сім`ї - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить 77/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 стверджував, що рішення Виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 367/1 від 16.08.2006 «Про приватизацію державного житлового фонду» та розпорядження органу приватизації прийняті з порушенням вимог законодавства у сфері приватизації, а тому підлягають скасуванню.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (статті 47 Конституції України).

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

З урахуванням частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 345 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частинами 3, 5 статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (частина 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Частинами 1 - 3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відповідно до частини 11 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначено Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009.

За змістом пункту 4 даного Положення, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.

Відповідно до пункту 17 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Перелік документів, надання яких є обов`язковим для здійснення приватизації, визначає пункт 18 Положень (в редакції, чинній на час приватизації спірної квартири). Так, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

За неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Якщо дитина віком від 14 до 18 років (настає неповна цивільна дієздатність особи), додатково до заяви додається письмова нотаріально засвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Згідно із пунктом 19 Положення довідка про склад сім`ї та займані приміщення береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які зареєстровані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Зразок довідки про склад сім`ї наймача квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення наведено у Додатку 4. Зразок довідки про склад сім`ї наймача квартири (будинку), житлового блоку (секції) в гуртожитку, де мешкають двоє і більше наймачів, та займані ними приміщення наведено у Додатку 5.

Аналіз вищенаведених норм закону та зміст додатків до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян вказує на те, що заяву про передачу у приватну власність комунальної квартири, кімнати комунальної квартири, кімнати гуртожитку, може подати лише той громадянин який має статус наймача вказаного житла, щодо якого є відповідне рішення компетентного органу про укладення договору найму житлового приміщення. В заяві на приватизацію наймач має вказати тип об`єкту приватизації та форму спільної власності - спільна сумісна або спільна часткова. В залежності від вказаного в заяві об`єкта приватизації громадянин замовляє на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток довідку про склад сім`ї наймача та займані приміщення, що для кожного об`єкта приватизації має свій зразок.

З матеріалів приватизаційної справи, заведеної в ході передачі у спільну часткову власність ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_4 77/100 частин квартири АДРЕСА_1 вбачається, що 30.03.2010 ОСОБА_3 звернулася до керівника органу приватизації Придніпровського району м. Черкаси із заявою, в якій просила оформити передачу в приватну (спільну сумісну) власність квартиру, приміщення комунальної квартири, які вона займає разом з членами сім`ї на умовах найму, розподіл частки власності між членами сім`ї здійснити в рівних частках.

Тобто, в порушення вимог пункту 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян та Додатку № 2 до Положення, в заяві про приватизацію ОСОБА_3 не конкретизувала тип об`єкта приватизації, який вона просить передати у спільну власність, форму спільної власності, а також не вказала прізвища, імена та по батькові членів сім`ї між якими вона просить здійснити розподіл частки власності на квартиру.

До заяви на приватизацію ОСОБА_3 додала довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення № 4745 від 30.03.2010, видану КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради, згідно якої у квартирі за адресою: АДРЕСА_5 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_3 , як наймач вказаного помешкання, а також її неповнолітні діти: ОСОБА_5 , 1994 року народження та ОСОБА_4 , 1996 року народження.

В довідці також вказано, що квартира складається з двох кімнат три кімнатної квартири, житловою площею 28,8 кв.м., кухня, ванна, вбудоване приміщення у загальному користуванні. Квартира обладнана лоджею, площею 3х3 кв.м. Загальна площа квартири 62,1 кв.м.

З назви та змісту довідки № 4745 від 30.03.2010 вбачається, що її видано у відповідності з Додатком 4 до Положення, на підтвердження складу сім`ї наймача та займані ними приміщення квартири АДРЕСА_3 .

Разом з тим, згідно норм чинного на час приватизації спірної квартиризаконодавства, ізольована квартира могла мати лише одного наймача, так як за наявності двох і більше наймачів така квартира переходить за законом у статус комунальної квартири, де у наймачів виникає право на приватизацію вже зайнятих ними житлових приміщень цієї комунальної квартири, з передачею підсобних приміщень на праві приватної спільної сумісної власності, а не всієї ізольованої квартири на праві спільної часткової власності.

Таким чином, оскільки у квартирі АДРЕСА_3 двоє наймачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , то об`єктом приватизації мало бути приміщення комунальної квартири, а до заяви на приватизацію мала бути додана довідка про склад сім`ї та займані приміщення, зразок якої наведено у Додатку 5 Положення, в якій вказуються всі наймачі квартири, їх члени сім`ї та займані приміщення.

В даному випадку, орган приватизації розглянув заяву наймача ОСОБА_3 саме як заяву про передачу в приватну власність ізольованої квартири АДРЕСА_3 , тобто при прийнятті рішення керувався недостовірними, неповними та неналежними документами.

Згідно пункту 5 Положення передача житла у власність громадян здійснюється безоплатно виходячи з розрахунку санітарної норми (21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю).

Пунктом 6 Положення передбачений порядок визначення загальної площі об`єктів приватизації, що передаються у власність громадян.

Так, за правилами передбаченими підпунктом 6.1. загальна площа квартири (будинку), що передається у власність, визначається як сума площ жилих і підсобних приміщень квартири, веранд, вбудованих шаф, а також площ лоджій, балконів і терас, які враховуються з використанням коефіцієнтів, визначених розділом 6 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773.

За правилами, передбаченими підпунктом 6.2. у комунальній квартирі, жилому блоці (секції) у гуртожитку, де мешкають два і більше наймачі, загальна площа, що передається у власність громадян, визначається як сума площ займаних наймачами жилих кімнат (з урахуванням відповідних коефіцієнтів площі розташованих у них веранд, засклених балконів, лоджій, холодних комор, відкритих балконів, лоджій та терас) та площі підсобних приміщень, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат.

Згідно довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення № 4745 від 30.03.2010, загальна площа квартири, що передається ОСОБА_3 складає 62,1 кв.м., що включає площу всіх житлових та підсобних кімнат даної квартири та відповідає порядку визначення загальної площі ізольованої квартири, передбаченому п. 6.1. Положення.

Натомість, у свідоцтві про право власності серії НОМЕР_3 вказано іншу загальну площу квартири - 50,4 кв.м., що включає площу лише двох житлових кімнат (17,4 кв.м. та 11,4 кв.м.), якими користується ОСОБА_3 та її діти, та частину площі підсобних приміщень, визначену пропорційно житлової площі займаних приміщень, що відповідає порядку визначення загальної площі приміщень комунальної квартири, передбаченому п.6.2. Положення.

Тобто, в документах наданих ОСОБА_3 до органу приватизації та виданому свідоцтві про право власності вбачається невідповідність у розмірах визначеної загальної площі ізольованої квартири та незаконність застосування органом приватизації п. 6.2. Положення, який передбачає визначення загальної площі приміщень комунальної квартири, де два та більше наймача, для визначення загальної площі ізольованої квартири.

Виходячи із загальної площі квартири, визначеної на підставі п. 6.2. Положення, органом приватизації було визначено частку приватизованої площі приміщень ОСОБА_3 та її дітей, у праві спільної часткової власності, що склала 77/100 частки від всієї квартири АДРЕСА_1 .

Однак, у квартирі АДРЕСА_1 двоє наймачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тому передача в приватну спільну часткову власність ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_4 77/100 частки від всієї квартири, без письмової згоди іншого наймача - ОСОБА_1 , суперечить вимогам чинного законодавства.

Таким чином, враховуючи наведені положення закону та обставини справи, суд приходить до висновку, що приватизація 77/100 частин квартири АДРЕСА_1 відбувалася без додержання вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009, тому рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 182 від 18.05.2010 та розпорядження органу приватизації підлягають скасуванню.

Також позивач просив скасувати свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 , видане 02.06.2010 Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси.

Пунктом 23 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009, визначено, що орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

Судом встановлено, що 02.06.2010 Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 , яким посвідчено, що ОСОБА_3 та членам її сім`ї - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить на 77/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Оскільки вищевказане свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 182 від 18.05.2010, яке підлягає скасуванню, тому за встановлених обставин свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 від 02.06.2010 також підлягає скасуванню.

Між тим, під час розгляду справи представником відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвокатом Новіком В.І. подано суду заяви про застосування до спірних відносин строку позовної давності, в яких останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 916/2828/18 зроблено висновок про те, що: «За змістом статті 261 ЦК України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку потрібно розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив. При визначенні початку перебігу строку позовної давності суду треба з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності».

У постанові від 01.03.2023 у справі № 147/1172/19-ц Верховний суд підтримав вищезазначену позицію та одночасно з цим наголосив, що дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язано з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах. Правова визначеність є універсальною правовою категорією, дія якої поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Європейський суд з прав людини зазначив, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем держав-учасниць і має на меті гарантувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, рішення ЄСПЛ від 22.10.1996; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, рішення ЄСПЛ від 29.01.2013).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

На підтвердження пропуску позивачем строку позовної давності представник відповідача надав суду: копію апеляційної скарги ОСОБА_1 від 15.01.2015 по цивільній справі № 2-3980/2009; копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26599050 від 03.07.2010; копію розписки ОСОБА_1 від 05.03.2015 про ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 2-3980/2009; копію постанови апеляційного суду Черкаської області від 05.03.2015 по справі № 22ц/793/550/15; копію заяви ОСОБА_16 від 15.02.2015 про вчинення кримінального правопорушення.

Вищенаведеними письмовими доказами підтверджується, що позивач дізнався про приватизацію ОСОБА_3 та її дітьми - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 77/100 частин квартири АДРЕСА_1 ще у 2015 році.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Руднічук Д.В. не заперечували той факт, що про приватизацію спірної квартири позивач дізнався у 2015 році, однак, вважали, що даний позов поданий в межах строку позовної давності, оскільки право на звернення до суду у позивача виникло не з моменту, коли він дізнався про приватизацію спірної квартири, а з моменту отримання інформації щодо прийняття органом приватизації рішення про передачу квартири відповідачам всупереч вимог закону та з порушенням прав позивача, про що фактично позивач вперше дізнався у 2020 року.

17.04.2024 позивач ОСОБА_1 подав письмові пояснення щодо безпідставності заяви відповідача ОСОБА_5 про застосування строку позовної давності, в яких зазначив, що вперше отримав інформацію про порядок приватизацію відповідачами частки комунальної квартири у 2020 році, а отже саме з цього часу слід відраховувати строк позовної давності звернення до суду, так як саме з цього часу він дізнався про те, що його права були порушенні не лише ОСОБА_3 , а й органом приватизації. До лютого 2020 року про порушення його прав незаконними рішенням органу приватизації він не знав та не міг знати, так як у нього фактично не було документів та інформації щодо незаконності прийняття органом приватизації оскаржуваного рішення про приватизацію квартири відповідачкою та її дітьми, він не мав необхідних відомостей про хід приватизації, вважаючи її вчиненою у відповідності до встановлених законом процедур.

Втім, дані доводи сторони позивача не заслуговують на увагу, оскільки дізнавшись у 2015 році про приватизацію ОСОБА_3 та її дітьми - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 спірної квартири, позивач мав можливість отримати копії матеріалів приватизаційної справи та довідатися про порушення свої прав. Натомість, із позовної заяви та заяви про уточнення (зміну) підстав позову, вбачається, що позивач почав вживати заходи щодо отримання інформації про приватизацію спірної квартири лише у 2020 році, тобто через 5 років після того, як йому достеменно стало відомо про приватизацію спірної квартири, а з даним позовом звернувся до суду лише 14.11.2022.

В даному випадку, обізнаність про порушення прав, але відсутність доказів таких порушень, не може обґрунтовувати реальні перешкоди у зверненні до суду, оскільки у разі наявності перешкод в отриманні доказів законодавець надав особі, яка може набути статусу позивача, можливість звернення до суду із заявою про забезпечення доказів до подачі позовної заяви в порядку статті 116 ЦПК України.

З огляду на викладене суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду із даним позовом.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 369/7752/19.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак позивач звернувся до суду із даним позовом з пропуском строку позовної давності та не довів поважність причин її пропуску, а відповідач в установленому законом порядку звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009, ст.ст. 15, 16, 21, 182, 257-261, 267, 321, 345 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-89, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконавчого комітету Черкаської міської ради про скасування рішення органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 30.04.2024.

Головуючий: Г. В. Булгакова