ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 509/3994/19

провадження № 61-11586св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - Міністерство аграрної політики та продовольства України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Міністерства аграрної політики та продовольства України - Кулініч Віти Миколаївни на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 липня 2020 року у складі судді Козирського Є. С. та постанову Одеського апеляційного суду від 08 червня 2023 року у складі колегії суддів: Дришлюка А. І., Сегеди С. М., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2019 року до суду звернулась ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якій просила:

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо неприйняття рішення про приватизацію державного житла, у якому проживають позивачі, та ненадання вичерпної відповіді з питання приватизації - протиправною;

- визнати за позивачами у порядку приватизації право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

2. Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 народилася в родині ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які проживали у гуртожитку

в АДРЕСА_2 . Вказана адреса є місцем її реєстрації та мешкання, як і в подальшому її дітей. Загалом у цьому будинку крім них проживає ще 21 особа, які притягнуті до участі у справі в якості третіх осіб.

3. Оскільки за даними Регіонального відділення Фонду державного майна по Одеській області вказаний будинок є власністю держави і органом, уповноваженим управляти цим будинком, є Міністерство аграрної політики та продовольства України, то вона від свого імені та як законний представник своїх дітей звернулася до Міністерства із заявою щодо отримання ними у власність цієї квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

4. Посилаючись на бездіяльність відповідача щодо вирішення питання про приватизацію спірної квартири, ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який просила задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

5. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 липня 2020 року позов задоволено.

Визнано бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо неприйняття рішення про приватизацію державного житла, у якому проживають позивачі, та ненадання їм вичерпної відповіді з питання приватизації протиправною.

Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у порядку приватизації право власності на квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з приміщень, господарських будівель та споруд, що становить 1170/10000 частини всього житлового будинку, та яка знаходиться у вказаному буднику за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

6. Постановою Одеського апеляційного суду від 08 червня 2023 року апеляційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України задоволено частково. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 липня 2020 року змінено в частині мотивування (доповнено). В іншій частині рішення залишено без змін.

7. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції по суті спору, проте доповнив його в частині мотивування, зазначивши, що будинок АДРЕСА_2 (колишній гуртожиток з інвентарним № 3124), є власністю держави, а органом, уповноваженим управляти цим будинком, є Міністерство аграрної політики та продовольства України. Отже, відповідач як суб`єкт, якому належить право управління вказаним будинком, уповноважений від імені держави вирішувати питання щодо вказаного будинку, в тому числі щодо приватизації вказаного майна та будь-яких процедурних питань, з цим пов`язаних. За обставинами даної справи позивачі неодноразово намагалися скористатися наданим їм законом правом на приватизацію майна, в якому вони проживають, в тому числі зверталися до Мінагрополітики із заявами щодо приватизації майна, однак жодного разу не отримали вичерпної відповіді або роз`яснення, яким саме чином вони можуть реалізувати свої права. Тобто позивачі вже впродовж тривалого часу знаходяться у невизначеному статусі щодо вказаного майна, що недопустимо в демократичному суспільстві.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

8. У серпні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника Міністерства аграрної політики та продовольства України - Кулініч В. М. на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 червня 2023 року.

9. Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2023 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

10. Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

11. У касаційній скарзі представник Міністерства аграрної політики та продовольства України - Кулініч В. М., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

12. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 711/7536/16-ц, від 18 травня 2022 року у справі № 295/6056/17, від 29 листопада 2022 року у справі

№ 346/4211/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

13. Касаційна скарга мотивована тим, що в доказах, долучених до справи позивачами (акт приймання-передачі від 21 грудня 2015 року, лист приватного акціонерного товариства «Одеський коньячний завод» від 11 листопада 2015 року №38-5, лист Регіонального відділення Фонду державного майна по Одеській області від 16 серпня 2017 року №10-05-04076), неодноразово зазначено, що предмет спору перебуває на балансі ПрАТ «Одеський коньячний завод», який є правонаступником орендного підприємства «Одеський коньячний завод» та закритого акціонерного товариства «Одеський коньячний завод», що узгоджується з долученою інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

14. Отже балансоутримувачем та підприємством, якому належать похідні речові права на нерухоме майно, а саме: господарське відання, оперативне управління є ПрАТ «Одеський коньячний завод».

15. При цьому надання дозволу на приватизацію державного житлового фонду в приватну власність знаходиться за межами законодавчо встановлених прав, обов`язків та повноважень Мінагрополітики.

16. Таким чином, повноваженнями на прийняття рішення про проведення приватизації наділені органи місцевої державної адміністрації, державні підприємства, організації, установи - щодо об`єктів житлового фонду, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ, органи місцевого самоврядування - щодо об`єктів житлового фонду комунальної власності.

17. Враховуючи зазначене та ту обставину, що передача у власність приватизованого житла відбувається на підставі рішення органу приватизації, оформлюється свідоцтвом про право власності на житло, яке реєструється органом приватизації, цей орган приватизації у будь-якому випадку має бути залучений до участі у справі як відповідач. Не здійснивши залучення ПрАТ «Одеський коньячний завод» як учасника судової справи, вважає, що суди допустили порушення норм процесуального права, а саме статті 51 ЦПК України.

18. Також вказує, що Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами, до числа яких суд не належить, а визнання права власності на приміщення безпосередньо судом знаходиться поза межами процедури, визначеної законодавством.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

19. У вересні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 - адвоката Батурін С. Є. на касаційну скаргу, в якому він просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, посилаючись на те, що суди належним чином оцінили всі докази, які були надані сторонами при розгляді справи, зробили правильні висновки та прийняли законні та обґрунтовані рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20. Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірний будинок АДРЕСА_2 (колишній гуртожиток з інвентарним № 3124), є власністю держави, знаходиться на зберіганні у ПрАТ «Одеський коньячний завод» відповідно до договору зберігання, укладеного за згодою відповідача між цим товариством та Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Одеській області (надалі РВ ФДМУ), а органом, уповноваженим управляти цим будинком, є Міністерство аграрної політики та продовольства України.

21. Зокрема, це підтверджено листами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області: №10-05-05-04076 від 16 серпня 2017 року, №13-06-02362 від 21 травня 2018 року та 10-06-02359 від 04 червня

2019 року; листами ПрАТ «Одеський коньячний завод» №246 від 27 липня

2017 року та № 286 від 11 жовтня 2017 року; Договором зберігання, укладеним за згодою Мінагрополітики, 21 грудня 2015 року між РВ ФДМ України в Одеській області та ПрАТ «Одеський коньячний завод», а також актом приймання-передачі від 21 грудня 2015 року.

22. Крім того, Мінагрополітики надало свою згоду на продовження РВ ФДМУ дії укладеного з ПрАТ «Одеський коньячний завод» договору оренди строком

на 10 років, що підтверджено листами РВ ФДМ № 10.10.05609 від 21 листопада 2018 року; листом ПрАТ «Одеський коньячний завод» № 38-б від 11 листопада

2015 року та згодою Мінагрополітики України № 37-27-4-15/8428 від 29 травня 2015 року.

23. Згідно з технічним паспортом будинку АДРЕСА_2 , виготовленим ПП «Южно-регіональний землевпорядний центр», Актом дійсного користування приміщеннями №32/09-16 від 26 вересня 2016 року та Актом № 28 «Обстеження житлово-побутових умов» від 04 вересня 2017 року ОСОБА_1 та її родина проживає у квартирі АДРЕСА_3 , яка складається з приміщень: літ. «а1» - прибудова 2-1 коридор 3,2 кв. м, 2-2 санвузол 5,6 кв. м; літ. «а» - прибудова 2-3 коридор 7,3 кв. м; 2-4 житлова 10,1 кв. м; з літ. «А» - житловий будинок 2-5 житлова кімната 16,8 кв. м, загальною площею 43,0 кв. м, житловою площею 26,9 кв. м, господарських будівель та споруд: літ. «В» - гараж, літ. «Г» - вбиральня, літ. «Е» - альтанка, літ. «Ж» - навіс, літ. «З» - сарай, літ. «И» сарай, літ. «І» сарай, літ. «К» - сарай, що становить 1170/10000 частин вказаного житлового будинку визначеного у технічному паспорті під літ «А».

24. З метою набуття права власності на житло в порядку приватизації ОСОБА_1 разом з іншими мешканцями будинку неодноразово зверталася до відповідача як до органу приватизації із заявами про приватизацію займаного ними державного житла, про що свідчить заява ОСОБА_1 про приватизацію від 30 вересня 2017 року; заява адвоката № 213 від 14 грудня 2017 року та повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення.

25. Відповідь на вказаний лист була надана Мінагрополітики лише 02 квітня 2018 року листом № 37-27-15/10530, в якому зазначено, що передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. В цьому листі повідомлено, що порушене питання необхідно вирішувати в установленому законодавством порядку.

26. Крім того, листом Мінагрополітики № 37-27-15/19130 від 31 липня 2018 року повідомлено, що будинок, в якому знаходиться спірна квартира, згідно договору зберігання був переданий ПрАТ «Одеський коньячний завод» на утримання та зберігання, а тому запропоновано для вирішення питання приватизації звернутися безпосередньо до ПрАТ «Одеський коньячний завод».

27. В подальшому позивачка зверталася з листами та заявами до місцевих органів влади щодо вирішення питання приватизації квартири.

28. Так, відповідно до листа ПрАТ «Одеський коньячний завод» № 139

від 31 липня 2018 року спірне нерухоме майно передано товариству лише для зберігання і воно не наділене правами щодо розпорядження цим майном.

29. Листом від 13 серпня 2018 року Великодолинська селищна рада Овідіопольського району Одеської області повідомила, що вона не є органом приватизації, оскільки ніяких будинків по АДРЕСА_2 на балансі сільради не перебуває.

30. Відповідно до листа Овідіопольської районної ради Одеської області Н-23 від 21 листопада 2018 року вона не має підстав приймати рішення про приватизацію, оскільки це майно не є власністю районної ради.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

31. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

32. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

33. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

34. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

35. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

36. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

37. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

38. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

39. Розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, суд дійшов висновку, що зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій в повній мірі не відповідають.

40. Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

41. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

42. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

43. Частиною третьою статті 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

44. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб

у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

45. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 347/1370/19.

46. Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

47. Частинами першою, третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

48. Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, а рішення про приватизацію приймається уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, а передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації.

49. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі

№ 591/6623/16-ц зазначено, що «Згідно частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

50. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає».

51. Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» саме на органи приватизації покладено обов`язок дотримуватись виконання законодавства під час проведення приватизації громадянами житла.

52. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 липня

2020 року у справі № 201/6092/17.

53. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

54. Виходячи з зазначеної норми, підставою для звернення позивача з позовом до суду є порушені, невизнані або оспорювані його права, свободи чи законні інтереси будь-якою іншою особою.

55. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, будинок АДРЕСА_2 (колишній гуртожиток з інвентарним № 3124), є власністю держави, а органом, уповноваженим управляти цим будинком, є Міністерство аграрної політики та продовольства України.

56. Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що саме відповідач, як суб`єкт, якому належить право управління вказаним будинком, уповноважений від імені держави вирішувати питання щодо вказаного будинку, в тому числі щодо приватизації вказаного майна та будь-яких процедурних питань, з цим пов`язаних.

57. Позивачі неодноразово намагалися скористатися наданим їм законом правом на приватизацію майна, в якому вони проживають, в тому числі зверталися до Мінагрополітики із заявами щодо приватизації майна, однак жодного разу не отримали вичерпної відповіді або роз`яснення, яким саме чином вони можуть реалізувати свої права.

58. Зважаючи на вищевикладене суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо неприйняття рішення про приватизацію державного житла та ненадання позивачці вичерпної відповіді з питання приватизації є протиправною, а обраний нею спосіб захисту своїх прав в цій частині відповідає законодавству.

59. Разом з тим, Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами, до числа яких суд не належить, а визнання права власності на приміщення безпосередньо судом знаходиться поза межами процедури, визначеної законодавством.

60. Зокрема, якщо орган місцевого самоврядування та орган приватизації зволікають з винесенням відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передачу спірного житла у приватну власність позивача.

61. Подібні висновки щодо ефективності зазначеного способу захисту права на приватизацію також було висловлено Верховним Судом у постановах від 08 липня 2020 року у справі № 201/6092/17 (провадження № 61-21545св19), від 12 травня 2021 року у справі № 750/2176/17 (провадження № 61-645св20), від 26 квітня 2023 року у справі № 344/1350/21 (провадження № 61-12730св22).

62. Крім того у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 202/3404/22 (провадження № 61-10091св23) вказано, що «доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд, задовольняючи позов, здійснив втручання у дискреційні повноваження Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, на увагу не заслуговують, оскільки щодо ефективності та належності визначеного позивачкою способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити певні дії щодо приватизації свідчать правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18), які підтримані у постановах Верховного Суду

від 18 грудня 2018 року у справі № 183/2859/16 (провадження № 61-10997св18), від 19 червня 2019 року у справі № 338/347/16-ц (провадження № 61-24054св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 754/6918/18 (провадження № 61-13774св19), від 08 червня 2022 року у справі № 202/3820/19 (провадження № 61-836св21)».

63. Отже, належним способом захисту порушених прав позивачів є звернення із позовною заявою про зобов`язання розглянути їх заяви про приватизацію, прийняття відповідного рішення за результатами такого розгляду.

64. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 рокуу справі № 296/8558/21 (провадження № 61-1311сво23).

65. Таким чином позовні вимоги в частині визнання за позивачами права власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку приватизації не можуть бути задоволенні, оскільки позивачкою обрано неналежний спосіб захисту порушених прав.

66. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (див.: постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 54), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження

№ 14-125цс20, пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 155), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (провадження № 14-72цс21, пункт 8.46), від 01 березня 2023 року у справі

№ 522/22473/15-ц (провадження № 12-13гс22, пункт 127)).

67. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

68. За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, що це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважаються неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

69. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позову про визнання права власності на квартиру у порядку приватизації та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 412, 415-419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника Міністерства аграрної політики та продовольства України - Кулініч Віти Миколаївни задовольнити частково.

2. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 червня 2023 року скасувати в частині вирішення позову про визнання права власності на квартиру у порядку приватизації, ухвалити в цій частині нове рішення.

3. Відмовити у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у порядку приватизації право власності на квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з приміщень: літ. «а1» - прибудова 2-1 коридор 3,2 кв. м; 2-2 санвузол 5,6 кв. м; літ. «а» - прибудова 2-3 коридор 7,3 кв. м; 2-4 житлова 10,1 кв. м; з літ. «А» - житловий будинок 2-5 житлова кімната 16,8 кв. м, загальною площею 43,0 кв. м, житловою площею 26,9 кв. м, господарських будівель та споруд: літ. «В» - гараж, літ. «Г» - вбиральня, літ. «Е» - альтанка, літ. «Ж» - навіс, літ. «З» - сарай, літ. «И» сарай, літ. «І» сарай, літ. «К» - сарай, що становить 1170/10000 частини всього житлового будинку під літ «А», та яка знаходиться у вказаному буднику під АДРЕСА_4 .

4. В іншій частині рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 липня 2020 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та постанову Одеського апеляційного суду від 08 червня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович