Провадження № 22-ц/812/560/24 Суддя першої інстанції Лузан Л.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 квітня 2024 року м. Миколаїв Справа № 473/2/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Темнікової В.І.,

при секретарі судового засідання Травкіній В.Р.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_3 , на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Лузан Л.В., в залі судового засідання в м. Вознесенськ повний текст якого складено 26 лютого 2024 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

01 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 14 серпня 2004 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано 10 травня 2018 року.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_4 є повнолітньою особою, навчається на ІІ курсі Національного університету «Одеська юридична академія» (денна форма навчання), строк закінчення навчання 30 червня 2026 року, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Відповідач є працездатною особою та має змогу надавати своїй донці матеріальну допомогу, проте добровільно це робити відмовляється.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_4 , яка продовжує навчання у розмірі частки від усіх видів доходу (заробітку) відповідача.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на повнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з продовженням нею навчання, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, за весь час навчання, починаючи з 01 січня 2024 року та до 30 червня 2026 року при умові продовження нею навчання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю. Вона є студенткою, навчається на денній формі навчання, тому немає можливості самостійно отримувати заробіток, тобто потребує матеріальної допомоги від батьків.

ОСОБА_4 перебуває на матеріальному забезпеченні матері.

Водночас обов`язок по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання дитини, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, який може надавати таку допомогу.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до позовної заяви не долучено докази про місце проживання ОСОБА_4 з актуальними відомостями про реєстрацію місця її проживання на момент звернення до суду ОСОБА_1 .

Також позовна заява не містить відомостей про те, що ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги та в якому розмірі, і що ОСОБА_2 може таку матеріальну допомогу надавати.

Суд не надав належну оцінку тому факту, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання датованої ще 15 травня 2021 року ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Пункт 2.5.4. договору від 01 вересня 2023 року щодо проживання у студентському гуртожитку Національного університету «Одеська юридична академія» на 2023-2024 навчальний рік передбачає, що мешканець зобов`язаний протягом 10 (десяти) днів після поселення подати паспортисту документи для реєстрації місця проживання.

При цьому згідно довідки від 22 лютого 2024 року виданої вуличним комітетом, ОСОБА_4 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 не зареєстрована за вказаною адресою.

Таким чином, судом не встановлено фактичне зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 на момент звернення до суду з позовною заявою ОСОБА_1 .

Суд також не врахував, що ОСОБА_4 07 листопада 2023 року виповнилося 18 років та вона є повнолітньою особою, а відповідно має можливість самостійно отримувати заробіток та може не перебувати на матеріальному утриманні батьків.

В судовому засіданні встановлено та не оспорювалося позивачем та третьою особою, що витрати на оплату гуртожитку, про які позивач зазначала у позовній заяві цілком і повністю покриває відповідач, що відповідно до інформації Національного університету «Одеська юридична академія» наданої на запит адвоката складає 5 900 грн за семестр, а за три семестри 17 700 грн відповідно.

При цьому представником відповідача долучено до відзиву докази неможливості сплачувати відповідачем аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), без шкоди правам та інтересам інших осіб, яким суд не надав належну оцінку.

Суд не звернув увагу на вимоги статті 182 СК України, яка передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, сина.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь ОСОБА_4 суд не врахував розмір доходів ОСОБА_2 , а також розмір доходів ОСОБА_1 , які є майже рівними, при тому що у ОСОБА_2 наявні чотири непрацездатні особи - син, цивільна дружина та двоє батьків, а у ОСОБА_1 лише одна працездатна особа - дочка.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком повнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_4 навчається на ІІ курсі Національного університету «Одеська юридична академія» (денна форма навчання). Строк закінчення навчання 30 червня 2026 року, що підтверджується довідкою, виданою вказаним навчальним закладом 15 грудня 2023 року за № ВК-5.

ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю та перебуває на її матеріальному забезпеченні.

Відповідач станом на 31 березня 2023 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 разом зі своїми батьками: ОСОБА_6 , 1953 року народження та ОСОБА_7 , 1954 р. народження, яка має певні захворювання з приводу яких перебуває на медичному обліку.

Станом на 27 січня 2024 року відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Вознесенська ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 .

Відповідно до довідок про доходи, виданих роботодавцями фізичними особами-підприємцями відповідач є працевлаштованим.

Відповідною довідкою з місця роботи позивача підтверджено, що остання також працевлаштована та отримує заробітну плату.

За приписами частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів апеляційного суду оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. В той же час утримання дитини складається не лише з наведених витрат, які за своєю суттю є нерегулярними та направленими на задоволення конкретно визначених потреб дитини. В той же час поряд з такими витратами батьки мають забезпечувати можливість задоволення постійних, повсякденних потреб дитини, що пов`язані (але не вичерпуються) необхідністю забезпечення її харчування, проживання, придбання одягу, тощо.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

При вирішенні спору суд першої інстанції належним чином встановив, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. З висновком суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду вважаючи присуджений до стягнення розмір аліментів обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дитини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з висновком суду першої інстанції про можливість сплачувати аліменти на дочку, яка продовжує навчання з огляду на те, що він має на утриманні двох літніх батьків, малолітню дитину та дружину.

Між тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно зазначено, що підтвердженням факту народження у відповідача іншої дитини має бути свідоцтво про народження дитини, де відповідача записано батьком дитини або випискою з актового запису про народження дитини, в якому батьком дитини зазначено відповідача. Таких доказів підтвердження свого батьківства відповідачем суду не надано.

Крім того, утримання іншої дитини не може впливати на обов`язок батька сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, так і не може бути підставою для надання переваги одній дитині перед іншою.

Щодо утримання дружини, яка не отримує доходи, то ці обставини за наведеними нормами права також не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки дружина є працездатною особою та не вважається такою, що перебуває на утриманні відповідача. Доказів, які б свідчили про протилежне відповідачем також не надано.

З тих же підстав колегія суддів не погоджується з тим, що на утриманні відповідача перебувають його батьки, відповідач не надавав доказів, що він є єдиною дитиною у батьків, на утриманні якої вони перебувають, розмір пенсії батьків, їхні доходи, окрім пенсії, який розмір допомоги відповідача, а більш того, допомагати батькам це обов`язок кожної дитини. Водночас такі обставини не впливають на обов`язок батьків сплачувати аліменти на дитину, що продовжує навчання.

Також є безпідставними аргументи апеляційної скарги про те, що незначний розмір заробітної плати з урахуванням витрат на зазначених утриманців, не дозволяють виплачувати аліменти на дочку, що продовжує навчання.

Отже позиція відповідача щодо неможливості надавати матеріальну допомогу не може бути прийнята колегією суддів апеляційного суду з огляду на її необґрунтованість. Зокрема, чине законодавство передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів в даній справі суд першої інстанції врахував вік дитини, її потреби на повсякденне життя і навчання та можливості батьків сплачувати кошти на її утримання доки триває процес навчання. Перевірений отримуваний дохід батька, який має постійний характер. Присуджені аліменти мають загальний характер, забезпечують щоденне задоволення життєвих потреб дочки і залежать від всіх факторів, наявних навколо дитини, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки з пояснень позивача в суді апеляційної інстанції встановлено, що дочка не отримує стипендії, не може покривати всі витрати пов`язані з навчанням, зокрема, оплата гуртожитку, переїзди з місця проживання до учбового закладу, повсякденні витрати, пов`язані з організацією життєдіяльності та учбового процесу.

Окрім наведеного, апеляційний суд не погоджується також із твердженнями апеляційної скарги про незгоду з розміром аліментів, оскільки такі заперечення не підтверджені жодним доказом, який би доводив позицію відповідача щодо невідповідності (завищення) встановленого при вирішенні справи розміру таких аліментів, відтак така позиція залишилася недоведеною й не може бути прийнята судом. Не вбачає апеляційний суд й невідповідності визначеного судом першої інстанції розміру аліментів вимогам законодавства України. Отже, визначений розмір аліментів відповідає потребам повнолітньої ОСОБА_4 у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи вищевказані обставини, зважаючи на принцип розумності та справедливості, апеляційний суд вважає визначений судом першої інстанції розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на утримання повнолітньої доньки, законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, постановлено з дотриманням положень матеріального права та вимог процесуального закону, колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 26 квітня 2024 року.