УХВАЛА

24 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 302/1286/20

провадження № 61-13945вно23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , державний реєстратор Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_10, ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександр Анатолійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнязаяву ОСОБА_3 про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2023 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_10, ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександр Анатолійович, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності, витребування частини житлового будинку, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_10, ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О. А., про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності, витребування частини житлового будинку, стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 08 вересня 2017 року між нею (обдарованою) та ОСОБА_6 (дарувальником) укладено договір дарування 531/1000 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та договір дарування земельної ділянки біля даного будинку площею 0,0976 га. Зазначені договори посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О. А. за № 1748, 1749.

08 вересня 2017 року між нею (обдарованою) та ОСОБА_6 (дарувальником) було укладено договір позики, згідно з яким вона зобов`язалася повернути до 08 вересня 2024 року ОСОБА_6 780 000 грн, що на день передачі коштів відповідало 25 000 євро за комерційним курсом Акціонерного товариства (далі - АТ) «Комінвестбанк».

У забезпечення виконання зобов`язання за договором позики від 08 вересня 2017 року між нею та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, відповідно до якого вона передала в іпотеку ОСОБА_6 531/1000 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

31 жовтня 2017 року між нею та ОСОБА_6 укладено додатковий договір позики до договору від 08 вересня 2017 року, відповідно до якого сума позики становила 310 000 грн, яка на момент їх передачі було еквівалентною 10 000 євро. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О. А. за № 2131.

На виконання умов договору вона відправила ОСОБА_6 за домовленістю з останнім безготівковим платежем 400 євро.

Посилалася на те, що надалі ОСОБА_6 повідомив її про те, що умови договору позики від 08 вересня 2017 року його не влаштовують, зокрема, що він не хоче чекати повернення позики до 2024 року і їй слід повернути всю суму відразу. На зазначене вона повідомила ОСОБА_6 , що у неї відсутня можливість виплатити відразу всю суму позики, оскільки вона такими коштами не володіє.

У листопаді 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування зазначеного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 13 квітня 2018 року у справі № 302/955/17 у задоволення позову ОСОБА_6 відмовлено. Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 13 квітня 2018 року залишено без змін постановами Закарпатського апеляційного суду від 07 травня 2019 року і Верховного Суду від 15 квітня 2020 року (провадження № 61-11264св19).

Влітку 2019 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом про розірвання договору позики від 08 вересня 2017 року із додатковим договором позики від 31 жовтня 2017 року та про стягнення з неї на його користь 1 077 600 грн заборгованості за договором позики (справа № 308/4964/19).

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 жовтня 2019 року у справі № 308/4964/19 позов ОСОБА_6 задоволено, розірвано укладені між нею та ОСОБА_6 договір позики від 08 вересня 2017 року та додатковий договір позики до нього від 31 жовтня 2017 року.

11 вересня 2020 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення прав за договором позики від 08 вересня 2017 року та додатковим договором позики до нього від 31 жовтня 2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О. А. за № 1678.

Також, 11 вересня 2020 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 08 вересня 2017 року № 1752, який виступив в якості забезпечення договору позики від 08 вересня 2017 року № 1751 та додаткового договору позики від 31 жовтня 2017 року № 2131, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О. А. за № 1679.

Згідно з інформаційною довідкою з реєстру № 230346539 від 30 жовтня 2020 року власником 531/1000 частини будинку АДРЕСА_1 з 11 вересня 2020 року є ОСОБА_2 і реєстрацію права власності за останнім здійснила державний реєстратор Тячівської міської ради ОСОБА_10

Посилалася на те, що станом на 11 вересня 2020 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 жовтня 2019 року у справі № 308/4964/19 ще не набрало законної сили, тому умисного факту невиконання нею умов договору позики № 1751 від 08 вересня 2017 року не встановлено.

Надалі з набранням рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 жовтня 2019 року у справі № 308/4964/19 законної сили та відкриття на підставі виконавчого листа суду від 30 вересня 2020 року виконавчого провадження № 63466255 від 02 листопада 2020 року, після отримання відповідних реквізитів для сплати суми позики від приватного виконавця, нею невідкладно було погашено заборгованість та в повній мірі було виконане рішення суду.

04 листопада 2020 року ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_9 договір дарування, відповідно до якого подарував останньому спірну 531/1000 частини будинку АДРЕСА_1 .

Позивач вважала вищезазначені дії протиправними, такими, що суперечать вимогам закону, порушують її права, так як відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень статей 35, 36 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року (далі - Порядок № 1127 від 25 грудня 2015 року), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

У даному випадку майно вибуло з її власності поза її волі, протиправно, незаконним шляхом у зв`язку із незаконними діями ОСОБА_2 та державного реєстратора ОСОБА_10 і таке підлягає витребуванню на підставі частини третьої статті 388 ЦК України.

Зазначала, що протиправними діями відповідачів їй була заподіяна моральна шкода, так як її незаконно було позбавлено майна, яке на законних підставах перебувало в її приватній власності. У зв`язку із цим вона зазнала душевних страждань, між протиправними діями ОСОБА_2 та ОСОБА_10 і заподіяною шкодою існує причинно-наслідковий зв`язок.

Ураховуючи зазначене просила стягнути з них солідарно моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. по 50 000 грн. з кожного на свою користь.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора Відділу реєстрації речових прав Тячівської міської ради ОСОБА_10 № 54061633 від 15 вересня 2020 року щодо державної реєстрації 11 вересня 2020 року права власності на 531/1000 частину будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;

- витребувати від ОСОБА_3 на її користь 531/1000 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- стягнути солідарно з ОСОБА_2 і державного реєстратора Відділу реєстрації речових прав Тячівської міської ради ОСОБА_10 на її користь моральну шкоду в сумі 100 000 грн рівними частинами по 50 000 грн з кожного;

- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора ОСОБА_10 від 15 вересня 2020 року № 5461633 щодо державної реєстрації 11 вересня 2020 року права власності на 531/1000 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (номер запису про власність 38180750) за ОСОБА_2 .

Витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 531/1000 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_10 моральної шкоди у розмірі 50 000 грн відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_2 проведена державним реєстратором ОСОБА_10 з порушенням положень законодавства, що є підставою для скасування рішення державного реєстратора.

Оскільки право власності ОСОБА_1 на спірний житловий будинок вибуло поза її волею у протиправний спосіб у зв`язку із неправомірним переоформленням права власності від ОСОБА_2 за договором дарування на ОСОБА_3 , отже, обґрунтованими є позовні вимоги про витребування спірного майна на користь позивача.

Районний суд застосував положення частини першої статті 321, частини першої статті 328, статті 346, частини другої статті 386, статті 387, частини другої статті 388 ЦК України, відповідно до яких власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної підстави заволоділа ним, а також якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужити. Також суд посилався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, за яким захист права позивача на власність слід здійснити внесенням запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Суд вважав, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 підлягають задоволенню, оскільки саме він був ініціатором протиправних дій, спрямованих на заволодіння майном позивача. Крім того, позбавлення права власності ОСОБА_1 нанесли їй моральних страждань, що проявились у переживаннях за втрату житла, необхідності докладати значних зусиль для відновлення свого права і пов`язаними із цим емоційними переживаннями та хвилюваннями, стресовими ситуаціями.

Суд відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з державного реєстратора ОСОБА_10 , оскільки державний реєстратор є працівником органу місцевого самоврядування Тячівської міської ради Закарпатської області, а тому відповідно до положень статті закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ці вимоги слід було пред`явити до цього органу, як юридичної особи, яка надає послуги з питань державної реєстрації нерухомого майна.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 23 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду від 12 квітня 2021 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у іпотекодержателя ОСОБА_2 станом на 11 вересня 2020 року не було законних підстав для звернення стягнення за договором № 1752 від 08 вересня 2017 року на предмет іпотеки - 531/1000 частини спірного будинку та, відповідно, переоформлення вказаного майна на себе, оскільки нотаріусом не було вчинено виконавчого напису.

ОСОБА_2 і державний реєстратор ОСОБА_10 не дотрималися положень статтей 35, 36 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку № 1127 від 25 грудня 2015 року, здійснили переоформлення права власності на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці, на підставі недостатніх і неналежних документів, без підтвердження про надсилання вимоги, здійснення виконавчого напису на виконання пункту 2.8 договору іпотеки.

Тобто, всупереч вимогам статті 35 Закону України «Про іпотеку» ні іпотекодержатель ОСОБА_12 , ні його представник ОСОБА_2 , не надіслали іпотекодавцеві ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання або умов іпотечного договору № 1752 від 08 вересня 2020 року.

При цьому рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором № 1752 від 08 вересня 2017 року, яке б набрало законної сили, станом на 11 вересня 2020 року не було. Окремий договір між іпотекодавцем про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до договору № 1752 від 08 вересня 2017 року не укладався.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що право власності ОСОБА_1 на спірний будинок вибуло поза її волею у протиправний спосіб, має місце неправомірне переоформлення права власності від ОСОБА_2 за договором дарування на ОСОБА_3 і таке майно підлягає витребуванню від добросовісного набувача.

Щодо позовних вимог про відшкодування на користь позивача моральної шкоди, апеляційний суд погодився із висновком районного суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки під час розгляду справи встановлено протиправність дій відповідачів щодо позбавлення права власності позивача, такі дії мають ознаки недобросовісності, нанесли моральних страждань позивачу, що виявились у переживаннях за втрату житла, необхідності докладати значних зусиль для відновлення свого права і пов`язаними з ним емоціями.

Короткий зміст судового рішення суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана його представником - адвокатом Орбан Н. Л., задоволено частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Орбан Н. Л., задоволено частково.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 січня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_10 про скасування рішення державного реєстратора індексний номер 54061633 від 15 вересня 2020 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_10 про визнання протиправним і скасування рішення та скасування державної реєстрації права власності відмовлено.

У решті рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 січня 2023 року залишено в силі.

Верховний Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваних судових рішень в частині позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_10 про державну реєстрацію прав на спірне нерухоме майно за ОСОБА_2 та ухвалення нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову, оскільки позов заявлений до неналежного відповідача - державного реєстратора, якого позивач визначив співвідповідачем. При цьому Верховний Суд вказав, що зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у ОСОБА_1 існує саме з ОСОБА_2 з приводу порушення останнім права власності позивача на спірне нерухоме майно внаслідок дій щодо реєстрації за ним такого права.

Верховний суд врахував, що ОСОБА_1 є власником та законним користувачем спірного майна, яке незаконно вибуло з її володіння, відтак, позивачем надано суду належні докази на підтвердження її позовних вимог про витребування майна як неволодіючого власника.

Оскільки під час розгляду справи встановлено протиправність дій державного реєстратора та ОСОБА_2 щодо реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_2 , Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь позивача у сумі 50 000 грн. При цьому Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, оскільки належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди є саме орган, діями якого завдано шкоди, а не посадова особа цього органу.

Короткий зміст вимог заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

У вересні 2023 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду заяву про перегляд постанови Верховного Суду від 26 липня 2023 року за нововиявленими обставинами, в якій просив скасувати постанову Верховного Суду від 26 липня 2023 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановлювали та не досліджували, чи позивач ОСОБА_1 є носієм речового права власності на спірне майно, коли саме це право набуто нею, на підставі яких первинних документів, оскільки відсутність у особи, яка звернулася до суду, відповідного права або інтересу, є безумовним наслідком відмови в задоволенні позову за недоведеністю. Про ці обставини заявник дізнався після отримання повного тексту постанови Верховного Суду від 26 липня 2023 року.

Аргументи інших учасників справи

У листопаді 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гримут Д. Ю. подав заперечення на заяву ОСОБА_3 про перегляд постанови Верховного Суду від 26 липня 2023 року, у якому просив відмовити у задоволенні цієї заяви та залишити постанову Верховного Суду від 26 липня 2023 року без змін. Зазначає, що у матеріалах справи наявні документи, які підтверджують право власності позивачки на 531/1000 частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Надходження заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2023 року відкрито провадження за нововиявленими обставинами у справі № 302/1286/20, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, Верховний Суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, на яку посилалася заявник, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Отже, процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення.

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи.

Верховний Суд дійшов висновку, що обставини, наведені ОСОБА_3 у заяві, не можуть бути віднесені до нововиявлених, оскільки вони не відповідають усім необхідним умовам таких обставин.

Обставини, які ОСОБА_3 вказує у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а саме те, що судами під час розгляду справи не встановлено та не досліджено обставину наявності у ОСОБА_1 права власності на спірне майно не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, оскільки встановлено, що на підставі договору дарування від 08 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О. А. за № 1748, ОСОБА_1 набула право власності на 531/1000 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 31-32). При цьому на підставі договору дарування від 08 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О. А. за № 1749, ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку площею 0,0976 га,що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с. Колочава (том 1, а. с. 33-34).

Зазначені обставини встановлені судами та підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, у тому числі Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 вересня 2017 року (том 1, а. с. 42-43).

З огляду на зазначене, вказані ОСОБА_3 обставини не є ні нововиявленими, ні новими, вони існували на час розгляду справи судом першої інстанції, були встановлені та їм була надана відповідна правова оцінка під час ухвалення судового рішення.

Верховний Суд звертає увагу на те, що посилання ОСОБА_3 на порушення судами попередніх інстанцій та Верховним Судом норм процесуального права, тобто не встановлення всіх обставин справи, що має наслідком ухвалення судового рішення, яке не відповідає положенням статей 263-265 ЦПК України, є безпідставними, оскільки вказані заявником обставини встановлені та зазначені у судовому рішенні, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у розділі «Фактичні обставини справи, встановлені судами».

Інші доводи, викладені у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, зводяться виключно до незгоди заявника із висновками Верховного Суду за результатами розгляду справи.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, без зазначення обґрунтованих та реальних правових підстав на такий перегляд, ОСОБА_3 намагається переглянути судове рішення Верховного Суду, що не передбачено нормами процесуального права.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень. Згідно з ним жодна сторона не може вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду справи та постановлення у ній нового рішення. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine»), заява № 4994/04, § 42-43).

У рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Згідно із частиною четвертою статті 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 26 липня 2023 року.

Керуючись статтями 423, 429 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_10, ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександр Анатолійович, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності, витребування частини житлового будинку, стягнення моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець