КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/300/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року місто Київ

справа №758/4063/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретарів судового засідання - Савлук І.М., Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто» та за апеляційною скаргою представника відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалка Романа Олеговича - Каравасілі Христини Михайлівни на рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Головчака М.М., повний текст рішення складено 26 квітня 2023 року у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто», третя особа: Гаражний кооператив «Вікторія» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності, зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернення земельної ділянки у придатний для використання стан,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року позивач Київська міська рада звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 серпня 2019 року №48382894 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 січня 2020 року №50633001 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за ТОВ «Курсор-Авто»;

зобов`язатиТОВ «Курсор-Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 24.4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що за результатами здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель, що перебувають у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 серпня 2019 року №48382894, яким за ОСОБА_2 зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 , а саме гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 .

Вказувала, що уподальшому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 січня 2020 року№50633001, а саме зареєстровано право приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Курсор-Авто».

Зазначала, що Київська міська рада як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста Києва, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво ні ОСОБА_1 , ні ТОВ «КУРСОР-АВТО», ні іншим особам у власність чи користування не приймала.

Вказувала, що Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 вересня 2003 року №16/890 проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005), за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-розрібні та цегляні гаражі гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження від 31 січня 2020 року №20-0050-07.

Посилалася на те, що Київська міська рада не погоджується з діями приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О., вважає їх такими, що прийняті у спосіб що суперечить нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року позов Київської міської ради задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 серпня 2019 року №48382894 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 січня 2020 року №50633001 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за ТОВ «Курсор-Авто».

Зобов`язано ТОВ «Курсор-Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 24.4 кв.м. на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005) та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

В частині позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. залишено без задоволення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Курсор-Авто» на користь Київської міської ради 6 810 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ТОВ «Курсор-Авто» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення в частині задоволення позову скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Київської міської ради повністю.

На обґрунтування вимог посилався на те, що як вбачається з наданої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 23 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалко Р.О. прийнято рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень №48382894, яким зареєстровано приватну власність на гараж АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Право власності було зареєстровано на підставі довідки, серія та номер: 23, виданий 06 серпня 2019 року, видавник: ГК «Вікторія», довідки, серія та номер: 22, виданий 06 серпня 2019 року, видавник: ГК «Вікторія».

Вказував, що відповідно до довідки №22 від 06 серпня 2019 року станом на 2015 рік ОСОБА_1 є членом АГК «Вікторія», сума паю в розмірі 1500,00 грн. сплачена ним в повному обсязі.

Вважає, що ОСОБА_1 як член автогаражного кооперативу «Вікторія», яким пай внесено повністю, користуючись правом встановленим ст.19-1 Закону України «Про кооперацію», набув право власності на гараж та зареєстрував таке право відповідно до вимог діючого законодавства.

Зазначав, що суд першої інстанції не навів доводів та мотивів відхилення ним доказів сплати ОСОБА_1 пайового внеску як умови набуття ним права власності на гараж та не застосував до даних обставин норми ст.19-1 Закону України «Про кооперацію».

Посилався на те, що спірний гараж було побудовано на території Гаражного кооперативу «Вікторія» за адресою місцезнаходження такого кооперативу: АДРЕСА_1 . Отже спірний гараж мав вже присвоєну адресу, що не вимагало присвоєння цьому гаражу нової адреси.

Вказував, що державна реєстрація Автогаражного кооперативу «Вікторія» є дійсною на даний час та ніким не оскарженою, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що під час реєстрації кооперативу було допущено відповідні порушення закону та зареєстровано кооператив без згоди землевласника на надання земельної ділянки, яка була обов`язкова на той час.

Зазначав, що на підставірішення Київської міської ради №342/9830 від 23 жовтня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» гаражному автокооперативу «Вікторія» було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1,45 га вкороткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки згідно з планом-схемою. Як вбачається з плану-схеми обліковий код земельної ділянки 91:066:005к.

Вказував, що матеріалами справи встановлено, що автогаражним кооперативом «Вікторія» було вжито відповідних заходів по оформленню земельних ділянок та отримано погодження місця розташування об`єкта та отримано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. - Каравасілі Х.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення в частині задоволення позову скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Київської міської ради повністю.

На обґрунтування вимог посилалася на те, що суд першої інстанції, не врахував та не надав оцінки доводам приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки P.O., а тому вважає, що здійснено неповний, необ`єктивний розгляд справи та порушено право відповідача на справедливий розгляд справи.

Вказувала, що судом не досліджено та не надано оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, які підтверджують, що реєстрація гаражного автокоонеративу «Вікторія» могла мати місце лише за умови надання згоди відповідного державного органу, землевласника або землекористувача на користування земельною ділянкою за адресою реєстрації кооперативу ( АДРЕСА_1 ), оскільки спорудження та експлуатація гаражів є основним напрямком діяльності гаражного кооперативу та безпосередньою підставою його створення.

Зазначала, що рішення приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 серпня 2019 року №48382894, яким зареєстровано право приватної власності на гараж № НОМЕР_1 у ряді АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 є законним та не підлягає скасуванню.

Посилалася на те, що для державної реєстрації права власності на гараж № АДРЕСА_1 заявником були подані приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Падалко Р.О.: акт приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «Курсор-Авто» серія та номер 741, 7942, виданий 20 грудня 2019 року. Отже, враховуючи положення Постанови №1127, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. правомірно та законно прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 січня 2020 року №50633001.

19 липня 2023 року від позивача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила відмовити у задоволенні апеляційних скарг, посилаючись на їх необґрунтованість.

Представник позивача Київської міської ради в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційних скарг, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачі: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О., ТОВ «Курсор-Авто», третя особа: Гаражний кооператив «Вікторія» у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. в апеляційній скарзі просив розглядати справу у його відсутність.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги Київської міської ради заявлені до ОСОБА_1 , ТОВ «Курсор-Авто» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності, зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернення земельної ділянки у придатний для використання стан, суд першої інстанції виходив з того, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №48382894 від 23 серпня 2019 року за ОСОБА_1 та похідне від нього рішення №50633001 від 13 січня 2020 року за ТОВ «Курсор-Авто» є незаконними та такими, що порушують норми законодавства з питань вчинення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і є такими, що підлягають скасуванню.

Також у рішенні зазначено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 належить до комунальної власності міста, та виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею, отже, в діях ОСОБА_1 та ТОВ «КУРСОР-АВТО» наявні ознаки самовільного зайняття вказаної земельної ділянки.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів 03 жовтня 1985 року було прийняте рішення №985 «Про будівництво в ХІІ п'ятилітці зблокованих, одно-двоповерхових кооперативних гаражів та відкритих стоянок для транспортних засобів, належних громадянам, на замовлення Київської міської ради добровільного товариства «Автолюбитель УРСР» відповідно до рішення виконкому міськради від 17 серпня 1985 року №516 «Про заходи щодо розвитку послуг з ремонту будинків, будівництву споруд для садівничих товариств, гаражів та інших будов за замовленням населення у 1986-1990 роках і в період до 2000 року», згідно з яким планувалося будівництво 100 гаражів.

На підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 31 березня 1988 №316 «Про будівництво зблокованих, одно-двоповерхових кооперативних гаражів та відкритих стоянок для транспортних засобів, належних громадянам» було прийнято рішення про збільшення кількості місць на автостоянці по проспекту Правди у м. Києві до 500 місць.

Згідно з п.4.2. рішення від 31 березня 1988 року №316 виконавчим органом місцевої ради було вирішено зобов`язати забудовника межі земельних ділянок, які відводяться цим рішенням, визначити в ГоловАПУ виконкому міськради після погодження та затвердження в установленому порядку проектної документації.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що по АДРЕСА_1 знаходиться гаражний автокооператив «Вікторія», який створено 04 червня 1997 року.

На підставі рішення Київської міської ради від 23 жовтня 2013 року №342/9830 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Гаражному автокооперативу «Вікторія» на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» Гаражному кооперативу «Вікторія» було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1,45 га в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки згідно з планом-схемою. Як вбачається з плану-схеми, обліковий код такої земельної ділянки: 91:066:005к.

На даний час процес оформлення вказаної земельної ділянки не завершений.

Зі змісту довідки №22 від 06 серпня 2019 року, виданої Гаражним автокооперативом «Вікторія» вбачається, що ОСОБА_1 є членом Гаражного автокооперативу «Вікторія». Рішенням загальних зборів №2 від 05 червня 1990 року ОСОБА_1 є власником гаражу № НОМЕР_1 у ряді АДРЕСА_1 . Гараж АДРЕСА_1 побудовано господарчим способом та введено в експлуатацію в 1990 році. Сума паю в розмірі 1 500,00 грн. станом на 2015 рік сплачено в повному обсязі.

Довідкою Гаражного автокооперативу «Вікторія» №23 від 06 серпня 2019 року підтверджується членство ОСОБА_1 в Гаражному автокооперативі «Вікторія», а також те, що йому на праві приватної власності належить гараж № НОМЕР_1 у ряді АДРЕСА_1 .

Із вказаної довідки також вбачається, що згідно витягу з технічної документації земельна ділянка, на якій розташований Гаражний автокооператив «Вікторія», зареєстрована в Головному управлінні земельними ресурсами під кадастровим номером: :91:066:0005, площа земельної ділянки складає 14 548 кв.м.

09 серпня 2019 року на гараж № НОМЕР_1 у ряді АДРЕСА_1 в Гаражному автокооперативі «Вікторія» було виготовлено технічний паспорт.

Згідно з розпорядженням Київського міського голови від 03 серпня 2001 року №969-г «Про погодження місць розташування об`єктів» Гаражному автокооперативу «Вікторія» було погоджено місце розташування автостоянки на АДРЕСА_1 , на землях міської забудови орієнтовною площею 1,045 га, за умови виконання п.10.1. цього розпорядження.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно:

право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - гараж № АДРЕСА_1 в Гаражному автокооперативі «Вікторія», було зареєстровано 19 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. на підставі довідок №22 та №23, виданих 06 серпня 2019 року Гаражним автокооперативом «Вікторія»;

право власності ТОВ «КУРСОР-АВТО» на гараж № АДРЕСА_1 в Гаражному автокооперативі «Вікторія» було зареєстровано 09 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «КУРСОР-АВТО», серія та номер 7941, 7942, виданого 20 грудня 2019 року.

Згідно вказаного акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «КУРСОР-АВТО» вбачається, що гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , площею 24,40 кв.м був переданий ОСОБА_1 , як одноосібним власником ТОВ «КУРСОР-АВТО», в рахунок його внеску до статутного капіталу цього товариства на підставі рішення №1/13-12 від 13 грудня 2019 року.

31 січня 2020 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 вересня 2003 року №16/890 проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва.

За результатами проведено обстеження вказаної земельної ділянки встановлено, що зазначені земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, на ній розташовані індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони. Інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї в міському земельному кадастрі відсутня, про що складено акт обстеження №20-0050-07від 31 січня 2020 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, Київська міська рада посилалася на те, що будівництво спірного гаража, реєстрація права власності на нього за відповідачем ОСОБА_1 та у подальшому за ТОВ «КУРСОР-АВТО», відбулася незаконно, оскільки Київська міська рада, яка є єдиним розпорядником земель комунальної власності міста Києва, жодних рішень щодо передачі вказаної земельної ділянки під будівництво жодному із відповідачів чи будь-яким іншим особам не приймала. Вважає, що ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді міста Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна. Зазначав, що вказані дії свідчать про намагання в незаконний спосіб заволодіти землями комунальної власності, які належать територіальній громаді міста Києва згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Також позивач вказував на те, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 11 липня 2018 року №1216 затверджено проект «Будівництво дільниці Сирецько-Печерської лінії метрополітену від станції «Сирець» на житловий масив Виноградар з електродепо у Подільському районі» (1-а черга будівництва - дільниця від ст. «Сирець» до ст. «Проспект Правди» з двома станціями («Мостицька» та «Проспект Правди») та дільницею вилочного відгалуження в бік ст. «Виноградар»). Враховуючи суспільний інтерес та захист інтересів територіальної громади міста Києва Київська міська рада звернулася до Подільського районного суду міста Києва з вказаним позовом.

Отже, у справі, яка переглядається апеляційним судом спір, що виник у правовідносинах щодо захисту прав Київської міської ради на земельну ділянку комунальної власності від порушення відповідачем ОСОБА_1 при здійсненні ним, на думку позивача, самочинного будівництва (частина четверта статті 376 ЦК України), власником якого на теперішній час є ТОВ «КУРСОР-АВТО», а не ОСОБА_1 .

Відповідач ТОВ «КУРСОР-АВТО» заперечуючи проти позову, посилався на те, що відповідно до довідки №22 від 06 серпня 2019 року станом на 2015 рік ОСОБА_1 сума паю 1500,00 грн. була сплачена в повному обсязі, а тому, користуючись правом встановленим ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» останній зареєстрував право власності на гараж відповідно до вимог чинного законодавства. Щодо державної реєстрації права власності на гараж № АДРЕСА_1 в Гаражному автокооперативі «Вікторія» за ТОВ «Курсор-Авто» стверджує, що жодних порушень не було, у зв`язку з чим доводи позивача про незаконну реєстрацію права власності на гараж за ТОВ «Курсор-Авто» є безпідставними та необґрунтованими. Вказував, що будівництво гаражів здійснювалося у відповідності та порядку, передбаченому законодавством того часу, що підтверджується рішеннями Виконавчого комітету Київської міської ради №985 від 03 жовтня 1985 року та №316 від 31 березня 1988 року. Підсумовуючи викладене, просив суд застосувати у справі строки позовної давності, оскільки на його думку Київська міська рада володіла інформацією про розташування на земельній ділянці 91:006:005 гаражів з моменту прийняття рішення №342/9830 від 23 жовтня 2013 року, яким було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної ділянки в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 140 Конституції України передбачено, шо місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно зі статтею 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Правовідносини, пов`язані з використанням землі становлять суспільний інтерес.

Згідно з частиною першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 123 ЗК України врегульовано порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та вказано, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі рішення зазначених органів.

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною першою та четвертою статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органом місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктами «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 125, 126 ЗК України).

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Стаття 212 ЗК України визначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

При цьому знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу та статті 212 ЗК України, вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки із приведенням її у попередній стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Так, інститут реєстрації права власності - це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому, держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою ведення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи позовні вимоги Київської міської ради заявлені до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 серпня 2019 року №48382894 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Отже, обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , як член Гаражного автокооперативу «Вікторія», яким повністю внесено пай, зареєстрував право власності на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 серпня 2019 року №48382894, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Право власності ТОВ «Курсор-Авто» на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою: АДРЕСА_1 автокооператив «Вікторія» було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. на підставі рішення від 13 січня 2020 року №50633001, на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «Курсор-Авто», серія та номер 7941, 7942, виданого 20 грудня 2019 року.

З викладеного вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не є власником спірного гаража, він не займає земельну ділянку, яку позивач просить звільнити та повернути.

У справі, що переглядається апеляційним судом, спір, виник у правовідносинах щодо захисту прав Київської міської ради на земельну ділянку комунальної власності від порушення відповідачем ОСОБА_1 при здійсненні ним самочинного будівництва (частина четверта статті 376 ЦК України).

Набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомості (гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 Гаражний автокооператив «Вікторія»), позивач вважає незаконним.

Проте, колегія суддів вважає, що позивач пред`явивши позов до ОСОБА_1 обрав спосіб захисту своїх прав який не є ефективним, оскільки фактично спірне майно вибуло із власності ОСОБА_1 та перебуває у власності ТОВ «Курсор-Авто».

Оскільки обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійними підставами для відмови у позові, а відтак рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року в частині задоволення позовної вимоги Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 серпня 2019 року №48382894 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за ОСОБА_1 та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Київської міської ради судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про відмову у вказаних вимогах.

Щодо вимог Київської міської ради пред`явлених до ТОВ «КУРСОР-АВТО» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь - який юридичний спір та будь - яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, Київська міська рада просила визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 січня 2020 року №50633001 на об'єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за ТОВ «Курсор-Авто»; зобов`язати ТОВ «Курсор-Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 24.4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги позивача стосуються правомірності набуття та реєстрації за ТОВ «Курсор-Авто» права власності на нерухоме майно.

Отже, врахувуючи суб`єктний склад спору згідно заявленим позовним вимогам в цій частині та предмет спору, колегія суддів приходить до висновку, що вказані позовні вимоги пред`явлені до ТОВ «Курсор-Авто» підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2 ст.377 ЦПК України).

З урахування встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи та зазначених норм закону, колегія суддів вважає, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року в частині задоволення позовних вимог Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 січня 2020 року №50633001 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: проспект Правди, 39, місто Київ, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за ТОВ «Курсор-Авто», зобов`язання ТОВ «Курсор-Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 24.4 кв.м на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), повернення її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан та в частині стягнення з ТОВ «Курсор-Авто» на користь Київської міської ради судових витрат підлягає скасуванню, а провадження в справі в цій частині закриттю.

Відмовляючи Київській міській раді у позові до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О., суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц та інших звертала увагу на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №369/14294/17 спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Аналогічний висновок визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16.

Як вбачається із матеріалів справи, спір у позивача виник саме з набувачем нерухомого майна ТОВ «Курсор-Авто» щодо його права власності на гараж, щодо права Товариства на користування земельною ділянкою та правомірності дій щодо реєстрації за ним права власності на це майно, а не з приватним нотаріусом, який виконував функції державного реєстратора, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що приватний нотаріус (державний реєстратор) є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах та відповідно позов в частині до приватного нотаріуса задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню,

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 377, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто» та апеляційну скаргу представника відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалка Романа Олеговича - Каравасілі Христини Михайлівни - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року в частині задоволення позовних вимог Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 січня 2020 року №50633001 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто», зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 24.4 кв.м на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан та в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто» на користь Київської міської ради судових витрат скасувати та закрити провадження в справі в цій частині.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року в частині задоволення позовної вимоги Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 серпня 2019 року №48382894 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за ОСОБА_1 та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Київської міської ради судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у вказаних вимогах.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року в частині відмови Київській міській раді у позові до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича - залишити без змін.

Роз'яснити Київській міській раді, що розгляд справи за позовом Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов'язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан віднесено до господарської юрисдикції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текс постанови складено 18 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: