Справа № 931/999/23
Провадження № 2/931/43/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Масляної С.В.,

а участю: секретаря - Проскуненкової А.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції),

представника відповідача - ОСОБА_20 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Затурцівської сільської ради Волинської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

01 грудня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Затурцівської сільської ради Волинської області, про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що 3 липня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 07 серпня 2018 року було розірвано. Під час шлюбу у них народилася спільна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їх син має проблеми зі здоров`ям. Згідно з медичним висновком № 187 про дитину-інваліда віком до 18 років, виданим КП "Луцька міська дитяча поліклініка" Управління охорони здоров`я Луцької міської ради 18 вересня 2019 року, у ОСОБА_4 вбачаються наступні захворювання: вроджений вивих правого стегна після закритого вправлення, залишкова дисплазія кульшових суглобів, тотальний асептичний некроз головки правого стегна, вкорочення правої нижньої кінцівки 2 см, компенсаторний сколіоз. Батько дитини не займається духовним та фізичним вихованням дитини і не бере жодної участі у житті дитини, що підтверджується відповідями на адвокатські запити зі школи, садочка та гуртків. З 2018 по червень 2021 року батько дитини ні разу не забирав його із садочка і не цікавився своїм сином. Ситуація не змінилася і коли син відповідача почав навчатися і в школі. На переконання відповідача спільний син сторін не є його біологічним сином, адже він 14 лютого 2022 року подавав позов до Локачинського районного суду Волинської області про виключення з актового запису відомостей про батьківство. Однак після повномасштабного вторгнення російської федерації відповідач відмовився від свого позову про виключення з актового запису відомостей про батьківство. Окрім того відповідач по справі зловживає спиртними напоями та вже неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у нетверезом стані. Свідоме та тривале (більше п`яти років) нехтування своїми батьківськими обов`язками і небажання займатися вихованням дитини, навіть бачитися із дитиною є цілком свідомим вибором відповідача, однак, така бездіяльність батька дитини суперечить її інтересам та приносить шкоду дитині.

Просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 11 грудня 2023 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

29 грудня 2023 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в обгрунтування якого вказує, що позов є безпідставним, недоведеним та таким, що до задоволення не підлягає. Зокрема, зазначає, що вказане позивачем у позовній заяві те, що він як батько дитини не займається духовним та фізичним вихованням дитини і не бере жодної участі у його житті - не відповідає дійсності. У травні 2018 року, під час його перебування на заробітках за межами України, позивачка, котра на той час ще була його дружиною, повністю припинила спілкування з ним. У липні 2018 року відповідачу стало відомо про те, що позивачка подала документи про розірвання шлюбу. Приїхавши в Україну, він з позивачкою не змогли порозумітися, шлюб було розірвано. Він використовував будь-яку можливість бачитися з сином, оскільки позивачка обмежувала його спілкування з дитиною. У вересні 2018 року позивачка з дитиною переїхали до Луцька , не повідомивши його, та тривалий час відмовлялася сказати адресу помешкання, де вони жили з дитиною. Після того, як він дізнався адресу, то практично кожні вихідні приїжджав до сина. Після розірвання шлюбу, позивачка повідомила його про те, що оскільки у сина проблеми із здоров`ям, йому потрібна операція. Він знову поїхав за кордон на заробітки, і все що заробив за два місяці віддав позивачці на операцію для сина. На жаль він не взяв розписку, оскільки не міг навіть уявити, що йому знадобляться докази того, що він піклується про дитину. Наскільки йому відомо, операцію сину не робили. На що позивачка витратила кошти - невідомо. Після повернення в Україну, він проживав у селі з батьками. Постійно на вихідні та свята приїжджав до сина, забирав його в село до своїх батьків, купував одяг - вдягав по сезону. З вересня 2019 року він перебрався до Луцька , і почав ще більше бачитися та спілкуватися з сином. Син проводив у нього всі вихідні, оскільки позивачка стверджувала, що вона на вихідних постійно працює. Сина він водив у дитячий садочок по можливості, оскільки мав нормований графік, вихідні ж були у неділю та понеділок, і у ці дні він водив дитину в басейн, на гуртки, за проханням позивачки відводив дитину до стоматолога. Дитину потрібно було забрати у п`ятницю ввечері, і коли він працював у суботу, щоб побути з дитиною, приїжджала мама відповідача або сестра. Він та його батьки раніше постійно приїжджали на день народження до сина. У період 2021-2023 рік він не відвідував дні народження дитини. Він не мав змоги побувати у сина на дні народженні, оскільки, коли позивачка дізналася, що він має намір одружитися вдруге, вона категорично заборонила йому забирати сина до себе чи привозити до батьків у село. Позивачка дозволяла йому бачитися з дитиною лише у її присутності, у її помешканні, при цьому поливаючи його брудом та влаштовуючи істерики при дитині. Син, зважаючи на таку поведінку матері, також з часом почав на нього кричати, обзивати. В останні рази він намагався дещо згладити ситуацію, приходячи до дитини з своєю мамою - його бабусею, але позивачка все одно вела себе неадекватно. Щодо довідки з КЗ «Луцький заклад дошкільної освіти №17» та з КЗ ЗСО «Луцький ліцей №5 Луцької міської ради», то ці документи підтверджують не те, що він не бере участі у житті дитини, а те, що він як адекватна людина, не хоче щоб позивачка влаштовувала скандали та істерики на людях та при дитині. Що ж до «участі в учбовому процесі», то він боявся, що своїми візитами до школи, він сину не допоможе вчитися, а лише спровокує неадекватну реакцію зі сторони позивачки, і в їхній сімейний конфлікт будуть втягнуті педагоги, що може негативним чином відбитися на соціалізації та шкільному житті і успіхах в навчанні сина. Щодо твердження позивача про те, що на його нібито переконання, його син - не є його біологічним сином, що підтверджується поданням ним позову про виключення з актового запису відомостей про батьківство, однак, отримавши повістку, він нібито відмовився від позову та «вирішив скористатися інвалідністю свого сина» та отримати відстрочку від мобілізації, то вказане у позові жодним чином не відповідає дійсності. Після укладення шлюбу із його нинішньою дружиною, позивачка постійно казала йому, що син не від нього. Він їй пропонував здати їхні біологічні зразки та отримати підтвердження її словам, однак, позивачка категорично відмовлялася це робити. Нарешті, щоб розвіяти свої сумніви, ним було подано позов про виключення з актового запису відомостей про батьківство, процедура розгляду якого передбачає проведення судової генетичної експертизи щодо встановлення походження дитини від нього. Ним було подано заяву про відмову від позову. Що ж до отримання повістки, і того, що він нібито відмовився від позову та «вирішив скористатися інвалідністю свого сина» та отримати відстрочку від мобілізації - це твердження абсолютно голослівне та маніпулятивне. Позивач також стверджує, що він зловживає спиртним. Однак, він притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху один раз у житті: 27 лютого 2020 року постановою Локачинського районного суду Волинської області у справі № 931/101/20 його було притягнуто до відповідальності за ст. 130 КУпАП. На підставі того, що у 2020-му році його було притягнуто до відповідальності за ст. 130 КУпАП немає підстав стверджувати, що він зловживає спиртними напоями, оскільки зловживання передбачає системність, яка у даному випадку відсутня. Зазначає, що належним чином піклується про дитину. У нього відсутня заборгованість по аліментах. У квітні 2023 року ним було подано до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Затурцівської сільської ради заяву про перевірку за цільовим витрачанням аліментів на дитину. Відповідач також зазначає, що доцільно було б залучити до розгляду даної справи - Службу в справах дітей Луцької міської ради, як орган опіки та піклування, який і надаватиме висновок у справі. Вказує, що у позовній заяві, поданій представником позивача, відсутня інформація про наявність або відсутність електронного кабінету. Тобто позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Розгляд справи просить проводити без його присутності у судових засіданнях. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

01 січня 2024 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшли клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - органу опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради, оскільки його син з позивачкою фактично мешкають у АДРЕСА_1 , а також про витребування інформації з Локачинського районного суду Волинської області, а саме матеріалів справи № 931/484/22 для огляду в судовому засіданні та приєднання копії постанови у справі № 931/484/22 до матеріалів справи № 931/999/23.

10.01.2024 року через систему "Електронний суд" представник позивача ОСОБА_1 надіслав клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, одночасно заявив клопотання про витребування доказів з Локачинського районного суду Волинської області, а саме - матеріалів справ про адміністративні правопорушення № 931/101/20, № 931/484/22 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП для огляду в судовому засіданні, а також копію особової справи ОСОБА_3 у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 10.01.2024 року було задоволено клопотання відповідача та представника позивача.

26.01.2024 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 29 січня 2024 року підготовче судове засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті та зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області надати суду висновок про доцільність або недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 29.02.2024 року було відкладено розгляд справи на 04.04.2024 року та визнано явку сторін обов`язковою.

04.04.2024 року було оголошено перерву до 17.04.2024 року.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. В судовому засіданні від 04.04.2024 року позов підтримала, просила задовольнити. Суду пояснила, що з відповідачем у справі мають спільного сина, якому вісім років і якому встановлено інвалідність. З відповідачем у справі вона розлучена вже п`ять років. Спочатку після розлучення ОСОБА_3 до сина приїжджав або раз в місяць, або раз в декілька місяців. Однак, на протязі останніх 2-3 років перестав відвідувати сина, не піклується про нього, не займаєтьмся його вихованням і не спілкується, не вітає з днем народження. Така зміна його поведінки відбулася, коли він одружився вдруге. Так, він сплачує аліменти на дитину, однак не завжди добровільно. Зазначає, що не перешкоджає відповідачу виконувати свої батьківські обов`язки. Їй відомо, що відповідач зловживав алкоголем, внаслідок чого був позбавлений водійських прав двічі. Вважає, що оскільки ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. До того ж, відповідач і сам звертався з позовом про оспорювання батьківства, однак відмовився від позову. Його заперечення щодо позбавлення батьківських прав розцінює як намагання ухилитися від мобілізації, у зв`язку з наявністю на утриманні дитини - інваліда.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Затурцівської сільської ради Волинської області Мороз О.Г. у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, 10.01.2024 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування Затурцівської сільської ради, оскільки позивач ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, 16.04.2024 року до суду подала заяву про розгляд справи без участі представника опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області, позовні вимоги позивача підтримують, висновок щодо вирішення спору ними суду надано.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності позивача та відповідача, представників третіх осіб.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 07 серпня 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 03 липня 2015 року виконавчим комітетом Шельвівської сільської ради, актовий запис № 2 (а.с. 4-6).

Під час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12 листопада 2015 року, з якого вбачається батько дитини - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_8 (а.с. 9).

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2018 року присуджено стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 7-8).

Згідно з медичним висновком № 187 про дитину-інваліда віком до 18 років, виданим КП "Луцька міська дитяча поліклініка" Управління охорони здоров`я Луцької міської ради 18 вересня 2019 року, у ОСОБА_4 вбачаються наступні захворювання: вроджений вивих правого стегна після закритого вправлення, залишкова дисплазія кульшових суглобів, тотальний асептичний некроз головки правого стегна, вкорочення правої нижньої кінцівки 2 см, компенсаторний сколіоз (а.с. 10).

З копії позовної заяви ОСОБА_3 від 14.02.2022 року, копії ухвали від 21.02.2022 року по справі № 931/71/22, витягу з ЄДРСР ухвали від 29.04.2022 року по справі № 931/71/22 вбачається, що ОСОБА_3 14.02.2022 року звертався до Локачинського районного суду Волинської області з позовною заявою про виключення відомостей про його батьківство з актового запису про народження ОСОБА_4 , від позову відмовився (а.с. 16-21).

Згідно з відповіддю від 15.08.2023 року директора КЗЗСО «Луцький ліцей № 5 Луцької міської ради» на адвокатський запит, за інформацією класного керівника 2-А класу, батько ОСОБА_4 - ОСОБА_3 протягом 2022-2023 років участі у батьківських зборах не приймав, успіхами у навчанні свого сина, його поведінкою та іншими питаннями, пов`язаними з навчанням сина, не цікавився ( а.с. 22).

З довідки, виданої КЗ «Луцький заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 17 Луцької міської ради 18.08.2023 року № 20 вбачається, що Батько ОСОБА_3 жодного разу не приймав участі у батьківських зборах дошкільного закладу, ніколи не відвідував святкових ранків за участі сина, не цікавився успіхами у навчанні дитини його поведінко та іншими питаннями пов`язаними з перебуванням хлопчика у дошкільному закладі (а.с. 23).

З інформації керівника художньої студії «Чарівний пензлик» вбачається, що батько ОСОБА_4 - ОСОБА_3 протягом 2020-2023 років батьківської участі не приймав, успіхами у навчанні свого сина, його поведінкою та іншими питаннями, пов`язаними з навчанням сина, не цікавився (а.с. 24).

З відповіді Локачинського відділу ДВС у Володимирському районі Волинської області від 21.03.2023 року № 220, наданої ОСОБА_3 , вбачається, що станом на 03.03.2023 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_3 відсутня, наявна переплата у розмірі 2227,83 грн (а.с. 44).

З відповіді органу опіки та піклування Затурцівської сільської ради від 02.05.2023 року № 451/01-15, наданої ОСОБА_3 у відповідь на його заяву від 05.04.2023 року щодо перевірки за цільовим витрачанням аліментів ОСОБА_2 на малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю, вбачається, що 01.05.2023 року було здійснено виїзд за місцем реєстрації громадянки ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_4 , за адресою: буд. АДРЕСА_3 . Відвідування здійснювалось комісією у складі працівника відділу «Служба у справах дітей» спільно із старостою Шельвіського старостинського округу Затурцівської сільської ради. На час обстеження умов проживання даної сім`ї були присутні батьки ОСОБА_2 (батько ОСОБА_9 та матір ОСОБА_10 ), з якими було проведено бесіду щодо місця проживання їхньої доньки та малолітнього онука. Комісією було встановлено, що ОСОБА_2 разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_4 за місцем реєстрації не проживає, а проживає за адресою: м. Луцьк Волинської області (а.с. 45).

З копії акта обстеження умов проживання від 01.05.2023 року, яке було проведено комісією Затурцівської сільської ради з метою перевірки цільового використання аліментів ОСОБА_2 , встановлено, що ОСОБА_2 разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_4 за місцем реєстрації не проживає, а проживає за адресою: м. Луцьк Волинської області (а.с. 46).

З довідки Відділу "ЦНАП" Затурцівської сільської ради від 25.04.2023 року № 92 вбачається, що ОСОБА_2 , 1994 р.н., зареєстрована в АДРЕСА_3 , за місцем реєстрації ОСОБА_2 не проживає, проживає в м. Луцьк (а.с. 47).

З відповіді служби у справах дітей Волинської ОДА від 02.07.20203 року № Л-14/1.37/2-23, наданої ОСОБА_3 на його звернення від 07.05.2023 року, вбачається, що під час обстеження умов проживання за адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_2 у с. Шельвів, її батьки відмовились повідомляти місце її проживання у місті Луцьк. Однак у подальшому працівниками служби у справах дітей Затурцівської сільської ради було повторно проведено бесіду з батьками ОСОБА_2 та самою ОСОБА_11 у телефонному режимі, під час яких їм було роз`яснено про необхідність проведення перевірки щодо цільового витрачання аліментів. Після отримання відомостей про місце проживання сина з матір`ю, було скеровано лист до служби у справах дітей виконкому Луцької міської ради, яка провела перевірку цільового використання аліментів на дитину. За результатами перевірки встановлено, що дитина забезпечена усім необхідним відповідно до вікових потреб. Фактів, які свідчили б про нецільове використання аліментів, не виявлено (а.с. 48).

З листів відділу "Служби у справах дітей" Затурцівської сільської ради від 27.06.2023 року № 644/01-15 та від 29.06.2023 року № 658/01-15 вбачається, що працівниками служби встановлено, що ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 49, 50).

З висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину, затвердженого керівником служби у справах дітей Луцької міської ради 04.07.2023 року, вбачається, що 03.07.2023 року було проведено інспекційне відвідування ОСОБА_2 за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_1 , за результатами якого встановлено, що одержувач аліментів забезпечує індивідуальні потреби дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Дитина забезпечена окремою кімнатою, облаштованою необхідними меблями та місцем для сну, одягом, взуттям, продуктами харчування, засобами особистої гігієни (а.с. 52).

З інформації ІНФОРМАЦІЯ_6 від 15.01.2024 року № 1/203, наданої на виконання ухвали від 10.01.2024 року про витребування доказів, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_6 перебуває з 11 червня 2014 року, правом на відстрочку від мобілізації внаслідок наявності дитини з інвалідністю віком до 18 років не користується (а.с. 77).

Як вбачається з розрахунку заборгованості від 18.01.2024 року, виданої Іваничівським ВДВС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 18.01.2024 року боржник ОСОБА_3 аліменти сплачує, сукупний розмір заборгованості становить 1225,80 грн (а.с. 83).

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 21.01.2024 року ОСОБА_3 сплачено аліменти за січень 2024 року (а.с. 84).

У заяві від 22.01.2024 року щодо письмового висновку про позбавлення батьківських прав відповідач ОСОБА_3 зазначає, що бере та брав участь у вихованні сина, у його матеріальному забезпеченні, намагався порозумітися з позивачкою, щоб частіше бачитися з сином, категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки відсутні підстави такого позбавлення, а сам конфлікт штучний та був ініційований позивачкою, після того, як він одружився вдруге (а.с. 85-87).

З копії постанови Локачинського районного суду Волинської області від 27.02.2020 року № 931/101/20 (провадження № 3/931/65//20), витребуваної за клопотанням відповідача та представника позивача, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП 27 лютого 2020 року. Щодо постанови суду від 28.11.2022 року справа № 931/484/22 (провадження № 3/931/299/22) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП 28.11.2022 року, то в судовому засіданні з`ясовано, що дана постанова від 28.11.2022 року не стосується відповідача ОСОБА_3 (а.с. 95-97).

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області №117-1 від 14 лютого 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 . Згідно вказаного висновку від 02.02.2024 року № 42 встановлено наступне. 03 липня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_8 у них народився син ОСОБА_4 . Сімейні стосунки між батьками не склалися і рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 07 серпня 2018 року їх шлюб було розірвано. Після розлучення ОСОБА_12 залишився проживати з матір`ю. На цей час матір з дитиною проживають за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання ОСОБА_12 , що підтверджується актом обстеження від 22.01.2024. ОСОБА_3 , батько ОСОБА_12 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Тому 16.01.2024 на адресу сектору "Служба у справах дітей Локачинської селищної ради" направлено лист з проханням обстежити житлово-побутові умови ОСОБА_13 за місцем проживання, з`ясувати його думку з цього питання та надати інформацію за результатами бесіди з батьком дитини та акт обстеження. Листом від 23.01.2024 ця служба повідомила, що 19.01.2024 її працівниками було відвідано сім`ю ОСОБА_14 за вказаною адресою. Встановлено, що ОСОБА_3 з 2019 року проживає у місті Луцьку. Родичі ОСОБА_13 відмовилися повідомити адресу місця його проживання та контактний номер телефону. У позовній заяві про позбавлення ОСОБА_13 батьківських прав ОСОБА_2 стверджує, що він не бере жодної участі у вихованні сина, не займається духовним і фізичним вихованням дитини. Ці дані підтвердили у письмових поясненнях ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . 26.12.2023 року ОСОБА_19 надав відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому повідомив, що він після розірвання шлюбу використовував будь-яку можливість бачитися з сином, оскільки матір дитини обмежувала його спілкування з ОСОБА_12 , надавав кошти на його утримання, приїжджав до дитини на вихідні дні, забирав до себе в село, купував одяг. Заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня. 31.01.2024 року ОСОБА_2 з сином ОСОБА_12 прибула у службу у справах дітей. Малолітній ОСОБА_12 повідомив, що він не пам`ятає свого батька, він до нього не приходить, не телефонує. Відповідно до інформації від 18.08.2023 № 20 Луцького закладу дошкільної освіти № НОМЕР_2 , який у період з вересня 2018 року по червень 2021 року відвідував ОСОБА_12 , його батько ОСОБА_19 не брав участі в батьківських зборах, не відвідував святкових заходів, це цікавився успіхами. Згідно з інформацією від 15.08.2023 № 01-21/98 Луцького ліцею № 5, в якому зараз навчається ОСОБА_12 , його батько ОСОБА_19 протягом 2022/2023 навчального року участі у батьківських зборах не брав, не цікавився успіхами у навчанні, поведінкою та іншими питаннями, пов`язаними з навчанням дитини. Відповідно до інформації художньої студії "Чарівний пензлик", яку відвідує ОСОБА_12 , його батько ОСОБА_19 протягом 2020-2023 років не цікавився успіхами сина, його поведінкою тощо. ОСОБА_3 у службу у справах дітей із заявами щодо перешкоджання ОСОБА_2 його спілкуванню з ОСОБА_12 та визначення способу участі у вихованні дитини не звертався. На підставі викладеного, враховуючи інтереси дитини та керуючись п. 2 частини першої ст. 164 Сімейного кодексу України, служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Згідно з вимогами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як роз`яснено у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Натомість, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини

Судом не встановлено, що батько не відповідає вимогам, необхідним для виховання дитини, або що він коли-небудь заподіював шкоду своєму сину, чи є хронічним алкоголіком.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення, або у відмові у позові щодо позбавлення одного із батьків батьківських прав.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, який носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд не бере його до уваги.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_3 незаймається духовним та фізичним вихованням дитини і не бере жодної участі у житті дитини, не піклується про сина ОСОБА_4 , не забезпечує його та не спілкується з ним, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення батьківських прав, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, хоче піклуватися про сина, брати участь у його вихованні, сплачує аліменти на його утримання.

Відповідач ОСОБА_3 протягом усього розгляду справи заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина, він бажає спілкуватися із ним, що свідчить про те, що він не втратив інтересу до дитини і має намір на відновлення відносин із ним.

Судом в ході розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка залишилася проживати з матір`ю. Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини більше займається матір, а батько не зміг домовитися з матір`ю, щоб налагодити спілкування та частіші побачення з дитиною, з врахуванням неприязних стосунків між сторонами, що позивачем не заперечувалося, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Не доведено в судовому засіданні і тієї обставини, що заперечення ОСОБА_3 проти позбавлення батьківських прав пов`язане з бажанням ухилитися від мобілізації, оскільки з відповіді ІНФОРМАЦІЯ_6 від 15.01.2024 року № 1/203, наданої на виконання ухвали від 10.01.2024 року про витребування доказів, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_6 перебуває з 11 червня 2014 року, правом на відстрочку від мобілізації внаслідок наявності дитини з інвалідністю віком до 18 років не користується

І хоча період, протягом якого батько не підтримував контакту з сином триває достатньо довго, особливо для дитини його віку, однак цей фактор сам по собі не може виключати можливість відновлення зв`язків між сином та його біологічним батьком, при цьому суд звертає увагу відповідача на необхідність спілкування батька з сином, піклування батька про сина, його виховання, здоров`я, навчання.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітнього сина ОСОБА_4 .

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Виходячи із забезпечення найкращих інтересів дитини, заперечення відповідача щодо позбавлення його батьківських прав, свідчить про те, що батько усвідомлює негативні наслідки відсутності постійного спілкування та турботи про сина, має намір брати участь у його духовному та фізичному вихованні. Тому суд вважає за доцільне зберегти зв`язки ОСОБА_4 із батьком, надавши відповідачу можливість виправитись, застосувавши до нього застереження, що у разі продовження ухилення його від обов`язків по вихованню дитини, він може бути позбавлений батьківських прав відносно ОСОБА_4 .

Таким чином, враховуючи вище викладене, надаючи оцінку доказам у справі, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та інтересів дитини, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав, а відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи, що у задоволені позову відмовлено, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору слід залишити за ним.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77, 81, 141, 223, 263-265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 150, 164, 166 СК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Затурцівської сільської ради Волинської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25.04.2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , адреса:

АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Затурцівської сільської ради Волинської області, адреса: 45523, с. Затурці вул. Липинського, 66 Володимирського району Волинської області код ЄДРПОУ- 04332087.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області, адреса: 43000, м. Луцьк вул. Б.Хмельницького, 21 Володимирського району Волинської області.

Суддя Локачинського районного суду С.В. Масляна