Провадження №: 2/336/144/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки адвоката Мельнікової А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

16 березня 2023 року позивач звернувся до суду с позовом про зміну розміру аліментів на утримання дітей.

В заяві зазначив, що на підставі рішення Шевченківського районного суду від 03.09.2014 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дітей сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини заробітку позивача, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення сином повноліття, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частини заробітку позивача, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення хлопчиком повноліття. Окрім того, на підставі рішення суду від 27.08.2014 року з нього стягнуті аліменти на утримання непрацездатного за віком батька ОСОБА_5 в розмірі 1/10 частини його заробітку. 24 грудня 2022 року він уклав новий шлюб з ОСОБА_6 , в якому народилася дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, за виконавчими документами з нього стягується частина доходів на утримання двох дітей та батька. Між тим за змістом положень сімейного законодавства та цивільного процесуального закону стягненню в якості аліментів на утримання двох дітей на підставі наказу підлягає 1/3 частина заробітку платника аліментів, саме такий розмір як частка від заробітку зазвичай визначається і на підставі рішення суду. Вказані рішення суду виконуються шляхом здійснення регулярних відрахувань з його заробітної плати. При цьому в його розпорядженні залишається дохід, чия питома вага становить п`ятдесят відсотків від загального заробітку, яких недостатньо для організації життєдіяльності власної, а також дружини, яка не працює і перебуває у відпустці з догляду за дитиною, та дитини. У відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань від доходів боржника не може перевищувати 70 відсотків у разі відрахування за кількома виконавчими провадженнями. Десять відсотків заробітної плати позивача утримуються як аліменти на користь батька, 60 відсотків, що становлять різницю між сімдесятьма відсотками та десятьма, що утримуються на користь батька, треба розподілити між особами, що перебувають на утриманні позивача, а це троє його дітей та дружина, яка не працює, в рівних частках, розмір яких дорівнює 0,15 (п`ятнадцяти сотим) частинам його заробітку.

У зв`язку з викладеним позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 0,3 (трьох десятих) частин з усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 15 березня 2023 року до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою судді від 17.03.2023 року заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заходи забезпечення позову, доказів судом не вживались.

В судовому засіданні позивач просить про задоволення позову. Окрім наведених в позові підстав для зменшення розміру аліментів, зазначає, що 28 квітня 2023 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення, яке набрало законної сили, в справі за позовом до нього ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку, яким (рішенням) з нього на користь ОСОБА_6 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 0,15 частин його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на утримання дружини в розмірі 0,15 частин заробітку позивача до досягнення сином сторін трирічного віку. На підставі виконавчих документів відкрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення, з його заробітку вже здійснюються відрахування, що відбивається на його бюджеті та робить меншим дохід, яким він може розпорядитися на свою користь. Вважаючи, що частки усіх утриманців мають бути рівними і становити 0,15 частин його доходів, просить про повне задоволення позову.

Представник відповідачки проти задоволення позову заперечує з огляду на такі обставини.

Позивач протягом усього часу окремого проживання сторін намагався уникнути виконання обов`язку з утримання дітей і, перш за все, це виразилося в тому, що до участі в утриманні синів сторін він притягнутий лише на підставі рішення суду, ухиляючись від добровільної допомоги відповідачці, а рішення суду, яким визначений розмір частки його доходів в утриманні дітей, оскаржував в апеляційному порядку. Разом з тим він всіляко намагається штучно погіршити свій майновий стан з метою зменшення розміру аліментів. Про це свідчить подання його батьком, непрацездатним за віком, позову про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на його утримання, який повністю визнав позивач, що вказує на відсутність спору між сином та непрацездатним батьком і повну відсутність необхідності звернення за судовим захистом за наявності позасудових передумов для отримання утримання від повнолітнього сина. З тією ж самою метою позивачем було ініційовано розгляд справи за позовом його дружини про притягнення позивача до участі в утриманні дитини і дружини, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Між тим сам по собі факт народження у позивача дитини в новому шлюбі не є беззаперечним свідченням погіршення матеріального становища, а вказує лише на зміну сімейного стану, що не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Що стосується майнового стану отримувача аліментів, представник відповідачки стверджує, що отримуваних аліментів їй не вистачає для організації гідної життєдіяльності дітей, кожен з яких перебуває на диспансерному обліку в медичних закладах, що потребує додаткових видатків з їх лікування, тому зменшення розміру аліментів потягне погіршення її фінансових можливостей. Відповідачка також є донькою батьків похилого віку, один з яких має статус особи з інвалідністю, чиї доходи обмежуються лише пенсією невеликого розміру.

Так як позивач не довів того, що є беззаперечні підстави для зменшення розміру аліментів в розумінні положень статті 192 СК України, просить про відмову у задоволенні позову.

Вислухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Право того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу або з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини встановлено статтею 181 СК України.

Судом встановлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду від 03.09.2014 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дітей сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини заробітку позивача, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення сином повноліття, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частини заробітку позивача, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення хлопчиком повноліття (а. с. 13-15).

Підстави для збільшення або зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів внормовані статтею 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

За роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З наведних положень сімейного законодавства і роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що підставою для зміни розміру аліментів може стати зміна матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розв`язанні позову суд враховує надані позивачем фактичні дані про те, що після ухвалення судових рішень про стягнення з нього аліментів відбулися зміни в сімейному стані позивача, який уклав новий шлюб (а. с. 7, 8), а також ту обставину, що в новому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дитина, що біологічно походить від позивача, а її мати, тобто дружина позивача, непрацевлаштована і здійснює догляд за дитиною.

У зв`язку з викладеним суд погоджується з доводами позову про те, що позивач має пов`язані з цими змінами додаткові видатки з утримання дружини, що не працевлаштована, та дитини.

Твердження представника відповідачки про те, що сам факт народження у позивача іншої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, суд до уваги не бере, виходячи з такого.

В постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2017/19 сформульований висновок про те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

В основу вказаного висновку покладено міркування про те, що само по собі народження дитини не є передумовою для зниження розміру аліментів, а лише доведеність прямого зв`язку між народженням дитини та погіршенням матеріального становища може зумовити ухвалення рішення на користь позовних вимог, тобто для прийняття рішення про задоволення позову треба констатувати наявність сукупності вказаних обставин.

У зв`язку з викладеним суд виходить з логічних розмірковувань, що за всяких обставин народження дитини, пов`язані з цим видатки, які є значними, відсутність заробітку у матері дитини, зумовлена об`єктивними обставинами, так як на на момент ухвалення вказаного рішення син позивача є немовлям, тобто перебуває у віці до одного року, і потребує особливо пильного догляду, на тлі того, що дохід позивача не зазнав змін в бік збільшення, не може не відбитися негативно на бюджеті позивача, тобто не може не погіршити його майновий стан.

На вказані умовиводи суду не впливають твердження представника позивачки про те, що стягнення аліментів на утримання сина від іншого шлюбу, а також коштів на утримання дружини підпорядковане меті штучного погіршення майнового стану платника аліментів, оскільки обов`язок батька з утримання дитини є безумовним, в який би спосіб він не виконувався: шляхом примусового стягнення аліментів чи на підставі добровільної участі в утриманні дитини, а право дружини, що доглядає за дитиною, на утримання від чоловіка також внормовано сімейним законодавством.

Дійшовши висновку про зміну майнового стану позивача, зумовлену народженням дитини, суд не бере до уваги встановлені судом аліментні зобов`язання позивача щодо участі в утриманні непрацездатного за віком батька, так як: по-перше, рішення про стягнення аліментів на користь батька ухвалено раніше, ніж рішення про присудження аліментів на дітей, тобто виконання цього обов`язку не може свідчити про зміну матеріального становища ОСОБА_1 після стягнення з нього аліментів на утримання синів від першого шлюбу; по-друге, означене рішення позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалось, що свідчить на користь прийнятності для нього встановленого судом обов`язку.

Бере до уваги суд і рівність обов`язків батьків з утримання дітей, що означає однакову участь батьків в утриманні сина, доньки, а не забезпечення цього утримання за рахунок одного з батьків шляхом ущемлення його майнових інтересів.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що витрати позивача, який є молодою особою і вправі претендувати на гармонійний розвиток своєї особистості, на виховання, духовний розвиток і утримання дітей в створеній сім`ї, а також є сином непрацездатного за віком чоловіка, є різноманітними, а збереження за вказаних обставин обов`язку сплачувати дві п`ятих частини доходу лише на утримання двох синів було б неспіврозмірним з обсягом його видатків, необхідних для забезпечення життєвих потреб.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

При визначенні розміру частки від заробітку позивача, на яку може бути зменшений розмір аліментів, суд керується і встановленим Основним Законом України правом кожного на гідний рівень життєдіяльності для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48 Конституції України), пріоритетність інтересів дітей і вважає, що з урахуванням важливих для розв`язання спору обставин, таких як майновий стан відповідачки, її невисокий заробіток, додаткові витрати на дітей, зумовлені їх хворобами та розвитком творчих здібностей, до яких (видатків) вона не залучає позивача, тому вважає залишити без змін розмір аліментів, що стягуються на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який страждає на низку хвороб, лікування яких, як вже зазначено, потребують додаткових видатків (а. с. 38-43).

Дійшовши висновку про необхідність збереження раніше визначеного розміру аліментів, суд враховує положення ст. 182 СК України про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, одним з доданків якого є отримання якісної медичної допомоги.

При визначенні розміру аліментів у частці від заробітку платника аліментів, що належить присудити на утримання сина сторін ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд в силу ст. 182 СК України враховує наведені в цій статті обставини і вважає, що домірним як потребі хлопчика в утриманні, так і майновому стану платника аліментів, буде стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача на утримання сина.

Так як стягнення аліментів є триваючим способом захисту права, вирішуючи питання про час, з якого належить присуджувати змінені аліменти, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 191 СК України, про застосування якої просить позивача, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Вказана норма спрямована на захист права стягувача аліментів, які є запорукою забезпечення утримання дитини.

На відміну від наведеного положення закону стаття 192 СК України такого припису не містить, що дає підстави зробити висновок про початок стягнення аліментів у зміненому розмірі від дня набрання рішенням законної сили.

Підтвердженням такого висновку суду є зміст роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в силу якого аліменти, у новому розмірі, визначеному у відповідності до ст. 192 СК України, сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З огляду на викладене суд вважає на необхідне ухвалити про початок стягнення аліментів у зміненому розмірі з дня набрання рішенням законної сили.

В силу положень статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому суд, визначаючи розмір змінених аліментів в частці від доходу позивача, вважає за необхідне обмежити мінімальний розмір аліментів, що будуть стягуватися, вказаною питомою вагою від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Керуючись ст. ст. 180, 182-185, 192, 195 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 206, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягнуті рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2014 року з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженця м. Запоріжжя, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , працює в державному підприємстві Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г. Івченка, на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно на 1/6 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, що стягнуті рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін, встановивши мінімальний гарантований розмір аліментів, що не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення суду складене 18 березня 2024 року.

Суддя О.В. Щаслива