Провадження № 22-ц/812/700/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 травня 2024 року м. Миколаїв

справа № 473/6892/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Таскомбанк»

на рішення Вознесенського районного суду Миколаївської області, ухвалене 27 лютого 2024 року суддею Лузан Л.В. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

Акціонерного товариства «Таскомбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У грудні 2023 року АТ «Таскомбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 18 серпня 2022 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем було укладено кредитний договір №, за яким останній отримав 102 658, 50 грн кредитних коштів на споживчі цілі, зі строком користування до 01 вересня 2027 року. Також відповідач зобов`язався повертати кошти шляхом періодичної сплати відповідно до узгодженого сторонами графіку, у тому числі сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,01 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом та щомісячні проценти в розмірі 2,49 % від суми кредиту.

01 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі щодо позичальника ОСОБА_1 , уклавши Договір№01/09/21.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх кредитних зобов`язань, станом на 23 листопада 2023 року виникла заборгованість у розмірі 123 416, 33 грн, з яких за кредитом - 99 791, 16 грн., за річними процентами 04, 30 грн та за щомісячними процентами - 23 620, 87 грн.

Про стягнення цієї заборгованості і просив позивач.

Відповідач ОСОБА_1 участі у розгляді справи не приймав, подав заяву про слухання справи без його участі, позов визнав в частині простроченої заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вознесенського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2024 року позов АТ «Таскомбанк» задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 35 749, 66 грн. з яких: за тілом кредиту - 17 153, 05 грн, за річними процентами 2, 93 грн, та за щомісячними процентами - 18 593, 68 грн.

Рішення мотивоване виникненням у відповідача обов`язку щодо повернення тільки поточної заборгованості за кредитом, яка виникла станом на 06 жовтня 2023 року, оскільки відсутність доказів про отримання відповідачем досудової вимоги про дострокове погашення кредиту, не породжує для ОСОБА_1 такого обов`язку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Таскомбанк», посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що направлення боржнику повідомлення-вимоги про дострокове повернення кредиту на адресу його реєстрації циннім листом з описом вкладення, є належним повідомленням про виникнення обов`язку щодо дострокового повернення кредиту, у тому числі у разі повернення листа з відміткою «За закінченням терміну зберігання». При цьому апелянт посилається на практику Верховного Суду, зокрема викладену у постанові від 29 березня 2021 року у справі № 910/1787/20.

Узагальнені доводи інших учасників

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не скористався.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України при розгляді справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 18 серпня 2022 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №, за яким останній отримав 102 658, 50 грн кредитних коштів на споживчі цілі, зі строком користування до 01 вересня 2027 року. Також відповідач зобов`язався повертати кошти шляхом періодичної сплати відповідно до узгодженого сторонами графіку, у тому числі сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,01 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом та щомісячні проценти в розмірі 2,49 % від суми кредиту.

Відповідно до п. 5.1. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК "ЦФР", Позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти.

01 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі щодо позичальника ОСОБА_1 , уклавши Договір№01/09/21.

10 жовтня 2023 року за вих. №159590/70.2.2 АТ «Таскомбанк» направило ОСОБА_1 письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, де йому було запропоновано зробити це не пізніше 30 календарних днів з дня отримання повідомлення.

Доказів отримання повідомлення боржником позивач не надав.

Звертаючись у грудні 2023 року до суду з позовом, АТ «Таскомбанк» обрахувало заборгованість позичальника станом на 23 листопада 2023 року у розмірі 123 416, 33 грн, з яких за кредитом - 99 791, 16 грн., за річними процентами 04, 30 грн та за щомісячними процентами - 23 620, 87 грн.

Позиція апеляційного суду

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, шо звичайно застосовуються.

Згідно зі ст. 625 ЦК України встановлено, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Таким чином, наявність очевидних ознак неспроможності Позичальника належним чином обслуговувати кредитне зобов`язання та/або порушення умов Договору має наслідком виникнення у Банку права вимагати повернення суми кредитних коштів, що в т.ч, передбачено нормами ч. 2 ст, 1054 ЦК України.

Позивачем, керуючись ч. 2 ст. 1050, ст. 1048 ЦК України та Кредитним договором, Відповідачу надіслано Повідомлення - вимогу про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за Кредитним договором в стислі терміни, однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена.

Викладені у позовній заяві обставини підтверджуються матеріалами справи.

Проте, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У частині другій статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

До відносин споживчого кредитування застосовується Закон України "Про споживче кредитування" від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII та Закон України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-XII, у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII.

Зокрема, частиною четвертою статті 16 Закону № 1734-VIII встановлено право кредитодавця вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці.

При цьому кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

У справі № 638/13683/15-ц Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 червня 2023 року викладено правові висновки, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги Закону та не дотримавши передбачений договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

У справі, що переглядаєься, встановлено та не заперечується сторонами, що спірні правовідносини ґрунтуються на споживчому кредитуванні, а отже при вирішенні спору підлягають застосуванню вимоги законодавства про захист прав споживачів, у тому числі щодо порядку реалізації кредитором права вимагати дострокового повернення споживчого кредиту.

На підтвердження направлення відповідачу ОСОБА_1 повідомлення-вимоги від 10 жовтня 2023 року № 159590/70.2.2 щодо наявної заборгованості по кредиту станом на 06 жовтня 2023 року, строк повернення якого ще не настав, позивачем надано суду копію повідомлення, опис поштового вкладення та список згрупованих відправлень Укрпошта Експрес.

Проте, зазначені докази факту належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про порушення умов договору про споживчий кредит не доводять.

Разом з тим, відповідно до трекінгу відправлень Укрпошти (а.с. 74-75), направлене позивачем 19 жовтня 2023 року поштове відправлення 426 повернулося відправникові 06 листопада 2023 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

З огляду на викладене, норми ЦПК України не дозволяють дійти висновку, про належне вручення листа особі.

Інших, належних та допустимих доказів вручення відповідачу ОСОБА_1 письмового повідомлення, які відповідали б приписам статті 16 Закону України "Про споживче кредитування", матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання кредитного зобов`язання. Оскільки матеріали справи не містять доказів отримання боржником вимоги про дострокове повернення кредиту, то у відповідача ОСОБА_1 не виникло обов`язку повернення кредитних коштів, строк сплати яких ще не настав.

Разом з тим, з позичальника на користь банку підлягає стягненню прострочена заборгованість, яка виникла на час звернення останнього до суду.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 1519/2-4141/11 (провадження № 61-5104св21), від 02 лютого 2022 року у справі № 755/11307/17 (провадження № 61-14700св21).

Отже, задовольняючи позовні вимоги частково, а саме в частині позовних вимог щодо кредитних коштів, строк сплати яких настав, суд першої інстанції у повній мірі дослідив обставини справи та дав їм відповідну оцінку.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки судів вищої ланки не заслуговують на увагу, оскільки постановлені у справах з іншими обставинами, які не є подібними до справи, яка переглядається.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Проте, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, то витрати апелянта, понесені при поданні апеляційної скарги, залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова

---------------------------------

Повну постанову складено 08 травня 2024 року