Справа № 643/2412/23
Провадження № 2/643/55/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді Афанасьєва В.О.,

за участі секретаря судового засідання Ткаченко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області, про визначення способу участі батька у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд захистити його права батька та визначити наступний спосіб участі батька ОСОБА_4 у вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме один місяць в період літніх канікул з 01 липня по 31 липня поточного року син проживає у батька; одну неділю в період зимових канікул поточного року син проживає у батька; Після повернення відповідачки ОСОБА_3 з сином ОСОБА_5 в м. Харків: один повний тиждень та одні вихідні в місяць в період учбового року проживає у батька.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував у шлюбі з відповідачем з 12.12. 2015 по 14.06.2019 шлюб розірвано за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 . З 2019 року вони з відповідачем мешкали окремо один від одного, син за їх обоюдною згодою, залишився проживати з матір`ю. Після розірвання шлюбу з відповідачем, ОСОБА_4 знову одружився та у нього народилась дитина. Він з новою сім`єю мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , має належні умови для проживання сина. З часу розірвання шлюбу він добровільно приймав участь у вихованні та утриманні сина. Усі питання виховання дитини з відповідачем вирішували спільно, син періодично тривалий час проживав у нього. Дитина отримувала повноцінну увагу як від мами, так і від батька. З часу розірвання шлюбу позивач щомісячно переводив на рахунок відповідача 5000,00 грн. і більше. Після початку російської агресії, наприкінці лютого 2022 року відповідач з сином виїхали до Італії. В червні 2022 року мати відповідача привозила ОСОБА_6 в Україну та дитина мешкала разом з батьком з початку червня до кінця липня. Син перебував у батька близько місяця, зі згоди відповідача ОСОБА_4 оформив сина до ХСШ І-ІІІ ступенів № 114 ХМР Харківської області до 1 «А» класу, що підтверджується довідкою. Після виїзду сина до відповідача до Італії, мати дитини почала вимагати від ОСОБА_4 значно більший розмір аліментів майже 500 євро щомісячно, дорікала тим, що позивач надає недостатню суму коштів та почала у телефонних розмовах ставити можливість спілкування із сином в залежність від переведених ним грошових коштів. На теперішній час син з відповідач перебуває в Італії, та ОСОБА_4 позбавлений можливості брати участь у вихованні сина.

Відповідач надала суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що після початку російської агресії, вона виїхала з дитиною до Італії, де і перебуває на теперішній час. Відповідач стверджує, що вона навмисно перешкоджає його спілкуванню із сином, блокує його можливість спілкування з дитиною телефоном. Вказане не відповідає дійсності, той факт, що дитина не телефонує до нього, не бажає з ним спілкуватись, не є тією обставиною, яка б свідчила про перешкоди у спілкуванні з боку матері. Також просила відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо визначення порядку участі у вихованні сина після закінчення війни та повернення до України, оскільки вважає її передчасною.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали та наполягали на його задоволенні.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечувала з підстав визначених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи у судове засідання також не з`явилась, але надала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Так, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є малолітньою дитиною ОСОБА_4 . позивача у цій справі та ОСОБА_3 відповідача у цій справі (а.с.9).

Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Рішення набрало законної сили. (а.с. 11)

Згідно довідки Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 114, ОСОБА_5 навчається у 1А класі. (а.с. 12)

Згідно копій платіжних інструкцій ОСОБА_4 систематично перераховував кошти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини. (а.с. 13-18).

Виходячи з положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3ст.157СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Виходячи з положень ст.159СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо),місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, перешкоджає повноцінно приймати участь у її вихованні, чим порушує його права як батька.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом установлено, що заявляючи вимоги про усунення перешкоду вихованні та спілкуванні з малолітнім сином позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем йому перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Між тим, суд приходить до висновку, що фактично спір виник у зв`язку з неможливістю сторін досягти домовленостей щодо порядку спілкування позивача з дитиною.

Однак суд вважає, що батько дитини має право на спілкування з нею, але це не повинно заважати нормальному розвитку дитини.

Разом з тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що батько дитини не має можливості та певного досвіду догляду за дитиною, негативно впливає на сина, не містять доказів існування обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із сином чи обставин, які б свідчили про таке спілкування батька з сином, яке б перешкоджало нормальному розвитку дитини або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб.

Отже, на підставі вищевикладеного, вбачаються підстави для визначення судом способу спілкування батька із сином, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Так, з метою збереження рівності прав батьків та забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що спілкування батька з дитиною має бути визначене не суцільно, а з певною періодичністю та саме такий графік не буде суперечити інтересам дитини, не перешкоджатиме її нормальному розвитку і відповідатиме обсягу обов`язків та прав батька щодо сина.

Відтак, до запропонованого позивачем порядку, необхідно внести окремі уточнення, позаяк запропонований ним графік щодо проживання у батька у період літніх канікул з 01 липня по 31 липня та проведення відпустки у зимовий період протягом тижня, необхідно враховувати конкретні обставини, які можуть виникнути у зазначений період часу ( а саме хвороба дитини, психологічний стан дитини та інші обставини пов`язанні з безпекою дитини або її навчанням), суд вважає за доцільне визначити спосіб та порядок участі у вихованні та спілкуванні батька з сином, - безперешкодне проведення з дитиною відпустки у літній період з 01 липня по 31 липня за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути; безперешкодне проведення з дитиною відпустки у зимовий період протягом тижня за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути та без присутності матері, оскільки присутність відповідача при усіх зустрічах та протягом всього часу перебування батька з сином може приводити до особистих конфліктних відносин між сторонами, які будуть порушувати інтереси дитини, спричиняти на неї негативний вплив, а також на особисте спілкування дитини з батьком.

Суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає його інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати інтересам дитини.

Водночас суд зазначає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо проживання дитини у батька один повний тиждень та одні вихідні в місяць в період учбового року, після повернення відповідача із сином ОСОБА_5 в м. Харків, оскільки суд вважає їх передчасними, у зв`язку із неможливістю встановлення конкретних обставин, які будуть існувати на момент повернення позивача з їх сином до України.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає, що визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування відповідатиме інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання дитини, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування із сином, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини та саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дитини.

Окрім того, суд зауважує, що дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, враховуючи її вік, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж дане рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів для побачень позивача з дитиною.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд на підставіст.141 ЦПК України вважає за доцільне залишити стягнути їх з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10-13, 19, 23, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_4 спосіб участі його у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:

- безперешкодне проведення з дитиною відпустки у літній період з 01 липня по 31 липня за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути;

- безперешкодне проведення з дитиною відпустки у зимовий період протягом тижня за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області, м. Харків, вул. Чернишевська, 55.

Суддя В.О. Афанасьєв