УХВАЛА

25 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 369/484/23

провадження № 61-5708ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «КІА SPORTAGE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 700 000, 00 грн. Виділено ОСОБА_2 у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Виділено ОСОБА_1 у власність 1/2 частину цієї квартири. Виділено у власність ОСОБА_1 автомобіль марки «КІА SPORTAGE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 700 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію частки автомобіля у розмірі 350 000,00 грн. Вирішено питання щодо судового збору. У задоволенні решти вимог первісного та зустрічного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року в частині поділу автомобіля марки «КІА SPORTAGE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 700 000,00 грн, змінено, виділено у власність відповідачу ОСОБА_1 автомобіль марки «КІА SPORTAGE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 767 460,89 грн та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості її частки у праві власності на автомобіль у розмірі 383 730,44 грн. В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року залишено без змін.

19 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Виходячи із повноважень суду касаційної інстанції, процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, які допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.

Заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, проте не зазначає конкретні підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Посилання на неврахування судами при ухваленні оскаржених судових рішень норм, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не є передбаченою частиною другою статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень.

Визначення підстав касаційного оскарження, встановлених процесуальним законом, має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

За таких обставин, відповідно до вимог частин другої, четвертої статті 392 ЦПК України заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, та копії скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Не усунення недоліків касаційної скарги є підставою для її повернення.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 рокузалишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 09 травня 2024 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников