Провадження № 2/537/463/2024
Справа № 537/446/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.04.2024 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Хіневича В.І., за участю секретаря судового засідання Бакай М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики та кредитним договором,
Позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість :
а також стягнути понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 08 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №5289207, який підписано електронним підписом позичальника відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора електронного підпису та надісланий на номер моб. телефону відповідача, на підставі якого відповідачу надані грошові кошти в розмірі 9000,00 грн. строком до 27 травня 2023 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом.
Згідно Договору факторингу № 10-08/2023 від 10.08.2023 року ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, зокрема за Договором позики №5289207 від 08.03.2023 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1
Відповідно до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників за Договорами кредиту, у т.ч. за Договором позики № 78772965 від 14.06.2021 року, укладеним між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1
10.03.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний Договір №6449482 (далі по тексту кредитний Договір ), на підставі якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 7 000,00 грн. строком на 360 днів, та зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом.
Відповідно до Договору факторингу №24112023 від 24.11.2023 року ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, зокрема за кредитним Договором №6449482 від 10.03.2023 року, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 24.11.2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився в судове засідання, хоча був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи. Надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом на подання відзиву не скористався, будь-яких клопотань заяв до суду не направив.
Враховуючи, що відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, відзиву до суду не подав та з урахуванням клопотання представника позивача, суд вирішив на підставі ст. 211, 247, 280 ЦПК України, провести судовий розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних у суду матеріалів, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного.
Судом встановлено, що 10.03.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №6449482. Згідно умов Договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 7000,00 грн (п. 1.3. Договору); строк кредиту 360 дні, періодичність платежів зі сплати процентів 30 днів (п.1.4. Договору); стандартна процентна ставка 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п. 1.4. цього Договору (п.1.5.1 Договору). Як вбачається з Договору, останній підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредитування, що вбачається з підписаних ним одноразовим ідентифікатором документів: Договору про надання споживчого кредиту, таблиці обчислення вартості кредиту.
Згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором.
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання.
За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що останні не містять будь-яких доказів щодо перерахування відповідачу ОСОБА_1 коштів в сумі 9000 грн за договором позики №5289207 від 08.03.2023 року укладеного між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 . Тобто, суду не доведено належними доказами виконання ТОВ «Маніфою» п.2.5 Договору (Позика надається позичальнику в день підписання сторонами Договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок Позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської карти) зареєстрованого позичальником в особистому кабінеті).
Також, судом встановлено, що матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо перерахування відповідачу ОСОБА_1 коштів у сумі 7000 грн за договором про надання споживчого кредиту №6449482 від 10.03.2023 року укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 . Тобто, суду не доведено належними доказами виконання ТОВ «Авентус Україна» п.2.1 Договору (кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача…), п.2.2 Договору (Сума кредиту (його частину) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 10.03.2023 року або 11.03.2023 року.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, суд зауважує, що позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладаючи договори факторингу, не був позбавлений права вимагати первинні документами бухгалтерського обліку та всю іншу документацію (документи, що стосуються заборгованості боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржника по заборгованості та є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості) у первісного кредитора, та згідно вимог ст. 81, ст. 83 ЦПК України, повинен був подати всі ті докази які підтверджують обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, до суду разом з позовною заявою.
Також, позивачем долучено розрахунки заборгованості за вказаними Договорами №5289207 від 08.03.2023 року; №78772965 від 11.02.2023 року; №6449482 від 10.03.2023 року - за підписом представника позивача.
Однак, суд наголошує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони.
Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15.
Стосовно поданих позивачем договорів факторингу та тверджень позивача про наявність у нього права вимоги до відповідача, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги).
Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.
Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).
Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.
Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.
Досліджуючи документи надані позивачем на підтвердження наявності у нього права вимоги до відповідача судом встановлено наступне.
Відповідно до п.1.1 Договору факторингу №10-08/2023 від 10.08.2023 року (в подальшому Договір факторингу), за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору.
Згідно п. 1.2. Договору Факторингу Перехід від Клієнта до Фактора Вимоги Заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Права Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
Згідно п.3.1. Договору Факторингу загальна сума Прав Вимоги, що відступається за цим договором, Ціна Продажу та Одинична Ціна визначаються в день передачі по Акту прийому-Передачі Реєстру Боржників, який складається та підписується у день укладення Договору.
Згідно п.3.2 Договору Факторингу, загальна сума Прав Вимоги, що відступаються за Договором становить ………… ( відомості приховані).
Згідно п.3.3 Договору Факторингу, Ціна продажу за Договором становить ……… (відомості приховані).
Згідно п.3.4 Договору Факторингу, Фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п.3.3. цього договору в день підписання Акта прийому-передачі Реєстру Боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта.
При цьому, як вбачається з копії Договору Факторингу поданої до суду, остання містить не всі аркуші (наявні 1,2,3,4 та 9) та відповідно не містить інших умов договору, що позбавляє суд можливості їх дослідити.
При цьому, матеріали справи не містять відомостей про сплату суми Ціни продажу, визначеної у п.3.3 Договору Факторингу в порядку визначеному п. 3.4. Договору Факторингу, а саме сплати Фактором Клієнту 100% ціни продажу в день підписання Акта прийому-передачі Реєстру Боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта.
Тож, суду не підтверджено виконанням Фактором грошового зобов`язання щодо передачі грошових коштів в розпорядження Клієнта (ціна продажу) (сплати Фактором Клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п.3.3. цього договору в день підписання Акта прийому-передачі Реєстру Боржників), за відступлення Клієнтом Факторові Права грошової Вимоги.
Таким чином встановлено, що позивачем не доведено суду, що за зазначеним Договором Факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) фактор передав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, як це передбачено договором, а тому суду не доведено, що клієнт відступив факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Досліджуючи документи надані позивачем на підтвердження наявності у нього права вимоги до відповідача судом встановлено наступне.
Відповідно до п.1.1 Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року (в подальшому Договір факторингу), за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору.
Згідно п. 1.2. Договору Факторингу Перехід від Клієнта до Фактора Вимоги Заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Права Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
Згідно п.3.1. Договору Факторингу загальна сума Прав Вимоги, що відступається за цим договором, Ціна Продажу та Одинична Ціна визначаються в додаткових угодах до цього Договору окремо для кожного Реєстру Боржників і вказується в таких Реєстрах Боржників.
Згідно п.3.3 Договору Факторингу, Фактор сплачує клієнту 100% Ціни Продажу, протягом 7 робочих днів з моменту передачі по Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта.
Згідно п.3.4. Моментом виконання фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент переходу надходження ціни продажу за відповідними Реєстрами Боржників на рахунок Клієнта.
Згідно Додаткової угоди №10 від 23.08.2023 року сторони погодили наступне :
Згідно п.1 Додаткової угоди, загальна сума Прав Вимоги, що відступаються згідно Реєстру Боржників №9 від 23.8.2023 року становить ………… ( відомості приховані).
Згідно п.2 Додаткової угоди в якості Ціни продажу згідно Реєстру Боржників №9 від 23.08.2023 року Фактор сплачує Клієнтові суму грошових коштів, яка становить 9,1 % від основної суми заборгованості (тіла кредиту) що становить ……… (відомості приховані).
При цьому, матеріали справи не містять відомостей про сплату суми Ціни продажу, визначеної у п.3.3 Договору Факторингу в порядку визначеному п. 3.4. Договору Факторингу, в розмірі визначеному п.2 Додаткової угоди, а саме сплати Фактором Клієнту 100% ціни продажу, протягом 7 робочих днів з моменту передачі по Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта.
Тож, суду не підтверджено виконанням Фактором грошового зобов`язання щодо передачі грошових коштів в розпорядження Клієнта (ціна продажу) (сплати Фактором Клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п.3.3. в порядку визначеному п. 3.4. Договору Факторингу, в розмірі визначеному п.2 Додаткової угоди, протягом 7 робочих днів з моменту передачі по Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта, за відступлення Клієнтом Факторові Права грошової Вимоги.
Таким чином встановлено, що позивачем не доведено суду, що за зазначеним Договором Факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) фактор передав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, як це передбачено договором, а тому суду не доведено, що клієнт відступив факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Досліджуючи документи надані позивачем на підтвердження наявності у нього права вимоги до відповідача судом встановлено наступне.
Відповідно до п.1.1 Договору факторингу №24112023 від 24.11.2023 року (в подальшому Договір факторингу), за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору.
Згідно п. 1.2. Договору Факторингу Перехід від Клієнта до Фактора Вимоги Заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Права Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
Згідно п.3.1. Договору Факторингу загальна сума Прав Вимоги, що відступається за цим договором, Ціна Продажу та Одинична Ціна визначаються в день передачі по Акту прийому-Передачі Реєстру Боржників, який складається та підписується у день укладення Договору.
Згідно п.3.2 Договору Факторингу, загальна сума Прав Вимоги, що відступаються за Договором становить ………… ( відомості приховані), та включає суму Прав вимоги згідно Реєстру боржників №1 у розмірі …….. (відомості приховані), суму прав вимоги згідно реєстру боржників №2 у розмірі……… (відомості приховані).
Згідно п.3.3 Договору Факторингу, Ціна продажу за Договором включає у себе ціну продажу згідно реєстру боржників №1 та реєстру боржників №2 та становить ……… (відомості приховані).
Згідно п.3.4 Договору Факторингу, Фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п.3.3. цього договору протягом трьох робочих днів з моменту передачі по Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта.
При цьому, як вбачається з копії Договору Факторингу поданої до суду, остання містить не всі аркуші (наявні 1,2,3,4 та 10) та відповідно не містить інших умов договору, що позбавляє суд можливості їх дослідити.
При цьому, матеріали справи не містять відомостей про сплату суми Ціни продажу, визначеної у п.3.3 Договору Факторингу в порядку визначеному п. 3.4. Договору Факторингу, а саме сплати Фактором Клієнту 100% ціни продажу протягом трьох робочих днів з моменту передачі по Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта.
Тож, суду не підтверджено виконанням Фактором грошового зобов`язання щодо передачі грошових коштів в розпорядження Клієнта (ціна продажу) (сплати Фактором Клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п.3.3. цього договору протягом трьох робочих), за відступлення Клієнтом Факторові Права грошової Вимоги.
Таким чином встановлено, що позивачем не доведено суду, що за зазначеним Договором Факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) фактор передав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, як це передбачено договором, а тому суду не доведено, що клієнт відступив факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Судовим розглядом встановлено, що позивачем не доведено суду, що за зазначеними Договорами Факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) фактор передав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, як це передбачено договорами, а тому суду не доведено, що клієнт відступив факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Виконання умов щодо оплати за договором про відступлення права вимоги до боржника та подання відповідних доказів має значення для реалізації прав нового кредитора, який замінив первісного кредитора у зобов`язанні, зокрема для підтвердження правонаступництва, в тому числі процесуального, або для спростування боржником пред`явлених до нього вимог нового кредитора як таких, що останнім не набуті в силу невиконання умов договору щодо оплати.
Враховуючи недоведеність позивачем перерахування сум фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимог, суд позбавлений правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до позивача за означеними договорами.
Тож, судовим розглядом встановлено, що позивачем не доведено суду, перерахування відповідачу та відповідно отримання відповідачем коштів за Договорами та у вказаних розмірах. Також, позивачем не доведено суду наявності правонаступництва, з огляду на неповноту наявних копій договорів та недоведеність позивачем перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, що позбавляє суд правової можливості зробити висновок щодо переходу прав вимог до позивача.
А тому враховуючи все вище викладене, позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.
Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, згідно положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, тож судові витрати слід залишити на позивачеві.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 509, 512-217, 526, 530, 610, 612,629, 1054, 1048, 1078 ЦК України, суд
У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.І. Хіневич