Провадження № 2/344/543/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Мелещенко Л.В.

секретаря судового засідання Ласки І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,-

В С Т А Н О В И В :

19 липня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі. Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Після народження дитини шлюбні відносини між сторонами припинилися, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, стосунки не підтримують, шлюб носить формальний характер. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 травня 2023 року шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування у шлюбі подружжям була придбана квартира АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру 04 березня 2021 року було зареєстровано за відповідачем.

Позивач вважає, що квартира є спільною сумісною власністю сторін, оскільки набута ними під час шлюбу. Після розірвання шлюбу позивач неодноразово пропонувала відповідачу укласти договір про поділ майна, однак такі пропозиції були проігноровані відповідачем, сторони не дійшли згоди щодо поділу майна. Місце проживання позивача та дитини зареєстроване у вказаній квартирі, в якій вони спільно проживали до розірвання шлюбу та проживають станом на сьогоднішній день. Таким чином наявні підстави для збільшення частки та визнання за позивачем права власності на 3/4 частки квартири.

За таких обставин позивач просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 3/4 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 липня 2023 року дану справу передано головуючому судді Мелещенко Л.В.

Ухвалою суду від 21 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

18 вересня 2023 року представником позивача усунуто недоліки.

Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

13 жовтня 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Під час перебування у шлюбі сторони по справі придбали квартиру АДРЕСА_1 , площею 50,2 кв.м. У позовній заяві позивач просить здійснити поділ спільного майна шляхом визнання за нею права власності на 3/4 частку у ній, мотивуючи наявністю на її утримання спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дані позовні вимоги відповідач не визнає, оскільки обраний спосіб захисту свого права не є ефективним та не вирішить спір по суті, а також відсутні правові підстави для відступу судом від засад рівності часток при поділі майна. У позовній заяві позивач не вказує на наявність обставин, які б свідчили про необхідність відступу від засади рівності часток (а.с. 50-53).

У судове засідання позивач не з`явилася, попередньо представник позивача подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу за відсутності сторони позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає частково, оскільки підстав для відходу від рівності часток немає, просить поділити спірну квартиру по 1/2 частині, також зазначає, що заборгованості по аліментах немає.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

14 жовтня 2015 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_5 . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_6 (а.с. 8).

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09 серпня 2019 року (а.с.9).

Позивач ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи № 5534 та № 5533 (а.с. 13-14)

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , розмір частки 1 (а.с. 15-16).

05 серпня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІЗ», Продавцем, та ОСОБА_2 , Покупцем, укладено договір №05/08/16-г купівлі-продажу нерухомого майна (квартири на мансардному поверсі), яке буде створено в майбутньому, за умовами якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця нерухоме майно, яке буде створено в майбутньому, а Покупець зобов`язується прийняти нерухоме майно у відповідності до умов договору та оплатити його вартість. Предметом договору є квартира на мансардному поверсі загальною площею 50,20 кв.м, розташована над 7-им поверхом у 1-му під`їзді над квартирою АДРЕСА_2 (а.с.57-59).

01 березня 2021 році складений Акт приймання-передачі квартири на мансардному поверсі № 28а між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сторона 1», та ОСОБА_2 , «Сторона 2», відповідно до якого Сторона 1 передала, а Сторона 2 прийняла квартиру на мансардному поверсі, визначене договором № 05/08/16-г від 05 серпня 2016 року (а.с. 60).

Відповідачем здійснювалася оплата за квартиру, згідно договору купівлі-продажу від 05 серпня 2016 року (а.с. 61).

Як вбачається з копії Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.62).

На квартиру АДРЕСА_1 , складено технічний паспорт (а.с.63-66).

29 травня 2023 року ОСОБА_1 зверталася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.67-68).

Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29 травня 2023 року (а.с. 70-71).

Відповідачем здійснювалася сплата аліментів на утримання сина ОСОБА_7 (а.с.73-74).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників, відсутня інформація щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 75).

Згідну звіту про оцінку майна, вартість квартири АДРЕСА_1 , становить 615700,00 грн (а.с.82-87).

Частина четверта статті 4 Цивільного процесуального кодексу України надає право кожній особі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності з положеннями статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Відповідно до частини першої статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Стаття 70 Сімейного кодексу України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , набута сторонами під час шлюбу.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем шлюбний контракт не укладений, будь-якої домовленості щодо поділу майна немає.

До суду позивачем не надано доказів на підтвердження того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, що він приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його не в інтересах сім`ї чи будь-яким іншим способом діяв не в інтересах сім`ї.

Посилання позивача на те, що з нею залишився проживати син, не є безумовною підставою для відступу від засад рівності часток подружжя, крім того, позивачем не надано жодних доказів, що розмір аліментів, який вона одержує, є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування неповнолітньої дитини.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, у відповідності до статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України, на підтвердження того, що відповідач неналежним чином сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина. Натомість відповідач у заяві від 23 квітня 2024 року вказує про відсутність заборгованості по аліментам.

Враховуючи вказані обставини, суд не вбачає підстав для відступу від засад рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ майна сторін.

З вказаних підстав спірна квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності, а частки сторін рівними, тому суд приходить до висновку про визнання за позивачем та відповідачем право власності на дану квартиру кожному по 1/2 частині.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка слідчим суддею не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 15, 133-137, 141, 259, 263-265, 353-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті 23 квітня 2024 року.

Повний текст рішення складено та підписано 26 квітня 2024 року

Суддя Мелещенко Л.В.