Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/8381/23
Провадження № 2/279/421/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Хоменко Д.В., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №279/8381/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі у власність житлового будинку, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на окремо ізольований об`єкт, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що на підставі договору дарування 55/100 частки житлового будинку від 12.05.1999 року, являється власником 55/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншим співвласником вищезазначеного житлового будинку є ОСОБА_2 , згідно інформації Коростенського МБТІ.

В цілому будинок фактично розділений на квартири, визначений порядок користування.

Однак, окремо у власність, кожному з співвласників, відповідно до правовстановлюючих документів, в натурі не виділено приміщення будинку, який є спільною частковою власністю.

Її частка житлового будинку, а саме 55/100, якими вона користується, складається з наступних приміщень: 1-1 коридор площею 8.3 м.кв., 1-2 передпокій площею 16,1 кв.м., 1-3 кімната площею 16,2 кв.м, 1-4 кімната площею 25,2 кв.м., 1-5 кухня площею 14,5 кв.м., 1-6 санкімната площею 7,4 кв.м., ганок «а-8», сарай «Б», огорожа № 1, частина огорожі № 2.

Відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна від 28.08.2023 року за № 533, за технічними можливостями житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , може бути поділено.

Наявність того факту, що житловий будинок є спільною частковою власністю перешкоджає позивачу в повній мірі здійснювати своє право власності (отримати субсидію, розпоряджатись належною частиною будинком), зареєструвати інших осіб в будинку, оскільки для цього необхідна згода інших співвласників будинку у відповідності до чинного законодавства України.

Її пропозиції до відповідача, з приводу поділу будинку в добровільному порядку, залишаються поза увагою.

Просить припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити в натурі у власність та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на приміщення: 1-1 коридор площею 8.3 м.кв., 1-2 передпокій площею 16,1. кв.м., 1-3 кімнату площею 16,2 кв.м, 1-4 кімнату площею 25,2 кв.м., 1-5 кухню площею 14,5 кв.м., 1-6 санкімнату площею 7,4 кв.м., ганок «а-8», в окремо ізольованій квартирі АДРЕСА_2 та визнати за нею право власності на: сарай «Б», огорожу АДРЕСА_3 .

12.02.2024 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову.

Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась рекомендованими листами за місцем реєстрації відповідача.

Одночасно про розгляд справи в спрощеному провадженні повідомлялось шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду.

У встановлений строк відзив на позов та будь-які клопотання, пов`язані з розглядом справи не надійшли.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що майном, приводу якого порушено позивачем спір, зазначено будинок АДРЕСА_1 .

Позивачу на підставі договору дарування, посвідченого 12.05.1999 року приватним нотаріусом Коростенського нотаріального округу Житомирської області Добролежею Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №3046, належить 55/100 часток вищевказаного житлового будинку.

Зі змісту договору купівлі-продажу 55/100 часток житлового будинку слідує, що в цілому житловий будинок має житлову площу 58,6 кв.м. До будинку належить хлів Б, туалет Т, огорожа №.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верхового Суду України від 18.11.2015 № 6-1858цс15, від 16.12.2015 № 6-688цс15, від 10.02.2016 № 6-2124цс15.

Позивач ставить питання про виділ 55/100 часток будинку, яуа складається житлових приміщень площею 41, 4 кв.м., та допоміжних приміщень, площею 46, 3 кв.м., що загалом становить 87, 7 кв.м..

Згідно наявної у справі технічної документації загальна площа будинку складає 170, 6 кв.м., житлова 81, 9 кв.м..

Разом з тим, як зазначено вище, у договорі дарування, на підставі якого набуто право власності зазначено, що в цілому будинок має житлову площу 58,6 кв.м. , що вказує на проведення власниками добудов/реконструкції.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55.

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції № 55 поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Відповідно до ст.331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 вказаного Закону України речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація.

Частиною 4 статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Матеріали справи не містять документів на підтвердження законності проведення добудов (прибудови), внаслідок якої змінено площу спірного будинку.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про основи містобудування" реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.

Статтею 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Статтями 27, 29, 31 вказаного Закону передбачено умови для забудови, в тому числі земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні фізичної особи, на що необхідно одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Отже, слід враховувати наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу на початок будівельних робіт, належним чином затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

В пункті 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року також роз`яснено, що суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15.

Враховуючи наведене підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 76-81, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, ст. 16, 316, 328, 331, 356, 357, 364, 376, 392ЦК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі у власність житлового будинку, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на окремо ізольований об`єкт відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_1 виданий 12.08.2021 року органом 1820, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_5 , паспорт НОМЕР_3 виданий 25.01.2000 року Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області, РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: О.М.Шульга