Справа № 462/3522/24
УХВАЛА

26 квітня 2024 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Колодяжний С.Ю. вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

встановив:

ОСОБА_1 через свого представника 24.04.2024 року звернулася в Залізничний районний суд м.Львова з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ознайомившись з матеріалами даної справи, вважаю, що справа не підсудна Залізничному районному суду м.Львова, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 ЦПК України).

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Звертаючись до Залізничного районного суду м.Львова із вказаним позовом позивач вказує, що спору щодо належності спадку спадкоємцю немає і така вимога не заявляється в даному позові, тому застосування вимог ст.30 ЦПК України є помилковим.

Згідно з ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов?язані між собою позовні вимоги пред?явлені одночасно щодо декількох об?єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об?єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. До таких позовів відносяться позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» (ч.1 ст.30 ЦПК України) є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно»), а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Відповідно до роз`яснень, викладених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листах № 6-47/0/9-12 від 10.07.2012 року «Щодо деяких питань застосування норм цивільного процесуального права» та № 24-753/0/4/13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,- позовна заява, якою охоплюються спірні спадкові відносини, пред`являється в суд за місцезнаходженням відповідача у разі, якщо в складі спадку відсутнє нерухоме майно. На позови спадкоємця про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини поширюються правила виключної підсудності, і вони пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, якщо такі позови виникають з приводу нерухомого майна.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду у справі №373/118/20, провадження №61-20156св21 від 13.04.2022 року виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов?язків, що пов?язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення». Спір, предметом якого є встановлення наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, має виключну підсудність.

Відповідно до правової позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року у справі №911/2390/18 словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, при цьому до складу спадкового майна входитьземельна ділянка, площею 0,0469 га, що розташована на території Керницької сільської ради народних депутатів.

Отже, зважаючи на предмет спору та характер спірних правовідносин, вважаю, що до даної позовної заяви мають бути застосовані правила виключної підсудності і вона має розглядатися судом за місцем знаходження нерухомого майна вказаної земельної ділянки.

Таким чином, нерухоме майно не знаходиться в Залізничному районі м.Львова, тобто позивачем не дотримано правил, визначених ст. 30 ЦПК України, а тому дана справа не підсудна Залізничному районному суду м.Львова.

Так, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України).

Стаття 32 ЦПК України передбачає, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Враховуючи наведене, справа за позовом ОСОБА_1 до ЛМР про визначення додаткового строку на прийняття спадщини не підсудна Залізничному районному суду м.Львова, оскільки спір виник з приводу нерухомого майна земельної ділянки, яка розташована на території Керницької сільської ради, а тому справа має бути направлена за правилами виключної підсудності до Городоцького районного суду Львівської області, як суду, до територіальної юрисдикції (підсудності) якого належить вказаний позов.

Керуючись ст. 27, 31, 32 ЦПК України,

постановив:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини передати на розгляд Городоцькому районному суду Львівської області(81500, м.Городок, майдан Гайдамаків, 30).

Копію ухвали невідкладно направити позивачу для відома.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з ч.3 ст.31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті (справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду), здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п?яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п?яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний