ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 711/6861/22
Провадження № 22-ц/821/375/24
категорія: 311020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретарів: Винник І. М., Мунтян К. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне агентство резерву України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство «Златодар», Фонд державного майна України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного агентства резерву України на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство «Златодар», Фонд державного майна України, про стягнення середньомісячного заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі, у складі головуючого судді Демчика Р. В., повний текст рішення складено 27.11.2023,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного агентства резерву України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство «Златодар» про стягнення середньомісячного заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі.

Позовні вимоги мотивував тим, що наказом Державного агентства резерву України № 53-к від 19.05.2014 його було призначено на посаду генерального директора ДП «Златодар». Між Держрезервом та ним (позивачем) було укладено контракт № 63/14 від 19.05.2014.

Наказом Голови Держрезерву № 164-к від 08.10.2015 його звільнено з 09.10.2015 з посади генерального директора ДП «Златодар» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, а дію контракту від 19.05.14 року №63/14 - припинено.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016, залишеним без змін ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2016, ОСОБА_1 було поновлено на посаді генерального директора ДП «Златодар», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.10.2015 по 28.01.2016 за 77 робочих днів в сумі 28041,09 грн, стягнуто з Державного агентства резерву України на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000 грн.

При цьому, середньоденна зарплата позивача ОСОБА_1 за останні два місяці роботи, що передували звільненню, становить 364,17 грн.

Вказане рішення набрало законної сили та допущено до негайного виконання. На виконання рішення видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ.

Постановою державного виконавця від 29.04.2016 відкрито виконавче провадження № 50992174 про поновлення позивача на роботі. Постановою державного виконавця від 19.09.2016 виконавче провадження закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 75, п. 11 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» в зв`язку з невиконанням боржником - Державним агентством Держрезерву України рішення суду про поновлення на роботі позивача.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19.07.2017 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , та стягнуто з Державного агентства резерву України на його користь середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 29.01.2016 по 30.03.2017 в розмірі 107430,15 грн. Під час винесення цього рішення суд виходив із розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 364,17 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2017, яке набрало законної сили 01.03.2018, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з Державного агентства резерву України на його користь середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 31.03.2017 по 28.11.2017 в розмірі 60728,05 грн. Під час винесення цього рішення суд виходив із розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 364,17 грн.

Крім того, рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2019 року 711/1665/19, яке набрало законної сили, у зв`язку із невиконанням з вини відповідача рішення суду щодо поновлення позивача на роботі, із відповідача Державного агентства резерву України на користь позивача було стягнуто суму середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі з 29.11.2017 по 15.07.2019 включно в розмірі 147124,68 грн. Під час винесення цього рішення суд виходив із розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 364,17 грн.

Зазначає, що на день пред`явлення даного позову, рішення суду щодо поновлення його на посаді не виконане.

Зменшивши розмір позовних вимог, остаточно просить стягнути із відповідача - Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 16.07.2019 по 09.03.2023 (включно), посилаючись на приписи ст. ст. 235, 236 КЗпП України.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.06.2023, до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено Фонд державного майна України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 16.07.2019 по 09.03.2023 в сумі 336858,25 грн та судовий збір в розмірі 992,40 грн, а всього 337849,65 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що після постановлення Апеляційним судом Черкаської області рішення від 28.01.2016 про поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора ДП «Златодар» та станом на 09.03.2023, відповідач Державне агентство резерву України його не виконав, оскільки у межах наявних у нього повноважень не видав наказ про поновлення позивача на роботі на виконання судового рішення у справі № 711/9747/15-ц, який уможливив би позивачу приступити до виконання трудових обов`язків, а тому дійшов висновку, що мав місце факт затримки з вини відповідача Державного агентства резерву України виконання судового рішення, у розумінні ст. 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою.

Суд першої інстанції також виходив з того, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2023 № 37-р, відповідно до акту приймання-передачі від 10.03.2023 державне підприємство «Златодар» було передано зі сфери управління Держрезерву до сфери управління Фонду державного майна України, а отже зобов`язання щодо виконати рішення суду про поновлення ОСОБА_1 відповідача Держрезерву України існували до моменту вибуття підприємства із сфери його управління, тобто до 09.03.2023 ( включно).

Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 16.07.2019 по 09.03.2023, то суд першої інстанції дійшов висновку, що він складає: 336857,25 грн, виходячи із наступного розрахунку: 925 дні/період затримки розрахунку з 16.07.2019 по 09.03.2023 року включно) х 364,17 грн/середньоденна зарплата/ = 336857,25 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із рішенням суду, Державне агентство резерву України оскаржило його в апеляційному порядку та просило суд скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції відхиллено доводи відповідача, що на момент звернення ОСОБА_1 з позовом та винесення оскаржуваного рішення строк дії контракту, укладеного з ОСОБА_1 , закінчився 19.05.2019.

Вважає, що такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, в результаті неправильного застосування норм матеріального права, порушення процесуального права.

Вказує також, що судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин ст. 236 КЗпП України, оскільки не враховано їх у контексті обставин даної справи та у системному зв`язку із положеннями ч. 3 ст. 21, ст. 23 КЗпП України.

Вказує, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки жодним доказам скаржника, не навів мотиви відхилення останніх, чим порушив ст. 256 ЦПК України, знехтував позиціями Європейського суду з прав людини.

22 лютого 2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Кірси В. В. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2023 року залишити в силі, а апеляційну скаргу Державного агентства резерву України залишити без задоволення.

Вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що закінчення строку дії контракту не звільняє роботодавця від обов`язку виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, а в разі не виконання такого рішення, не звільняє роботодавця від відповідальності за таке невиконання.

Вказує, що фактичні обставини наведених в апеляційній скарзі справ № 761/4523/16-ц, № 761/33202/16-ц є відмінними від обставин у даній справі, а тому постанови ВС від 11.03.2020, 25.07.2018 не можуть бути застосовані у даній справі.

Також вважає, що доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є помилковими, оскільки суд здійснив належну оцінку доводам сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_1 з 19.05.2014 по 08.10.2015 включно працював на посаді генерального директора ДП «Златодар», на яку він був призначений наказом Державного агентства резерву України №53-к від 19.05.201. Між Державним агентством резерву України та ОСОБА_1 був укладений контракт № 63/14 від 19 травня 2014 року.

Наказом Голови Держрезерву № 164-к від 08.10.2015 ОСОБА_1 звільнено з 09.10.2015 з посади генерального директора ДП «Златодар» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, а дію контракту від 19.05.14 № 63/14 припинено.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 01.06.2016, позивача ОСОБА_1 поновлено на посаді генерального директора ДП «Златодар», стягнуто з Державного підприємства «Златодар» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.10.2015 по 28.01.2016 за 77 робочих днів в сумі 28041,09 грн стягнуто з Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000 грн. Вказане рішення набрало законної сили та було допущено до негайного виконання (т. 1 а.с. 4-9).

Згідно з рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016, середньоденна зарплата позивача ОСОБА_1 за останні два місяці роботи, що передували звільненню, становить 364,17 грн, що підтверджується даними довідки ДП «Златодар» №179 від 02.12.2015.

Виконавчий лист, виданий 24.03.2016 у справі №711/9747/15-ц було пред`явлено до примусового виконання через відділ ПВР Департаменту ДВС МЮУ.

Постановою державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС МЮУ від 29.04.2016 відкрито виконавче провадження № 50992174 про поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора ДП «Златодар» (т. 1 а.с. 10).

Постановою державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС МЮУ від 19.09.2016 виконавче провадження закінчено, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 75, п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» в зв`язку з невиконанням боржником - Державним агентством Держрезерву України рішення суду. Відповідно до вказаної постанови, під час виконання рішення суду із боржника, Державного агентства Держрезерву України, за невиконання без поважних причин судового рішення був стягнутий штраф та скероване подання до прокуратури про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду (т. 1 а.с. 11).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19.07.2017 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з Державного агентства резерву України на його користь середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 29.01.2016 по 30.03.2017 в розмірі 107430,15 грн. Під час винесення цього рішення суд виходив із розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 364,17 грн (т.1 а.с. 12-13).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2017, яке набрало законної сили 01.03.2018, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з Державного агентства резерву України на його користь середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 31.03.2017 по 28.11.2017 в розмірі 60 728,05 грн. Під час винесення цього рішення суд виходив із розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 364,17 грн (т.1 а.с. 14-15).

В подальшому, рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2019 року у справі № 711/1665/19, яке набрало законної сили 22.08.2019, в зв`язку із невиконанням з вини відповідача рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі із відповідача Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 було стягнуто суму середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі за з 29.11.2017 по 15.07.2019 включно в розмірі 147124,68 грн. Під час винесення цього рішення суд виходив із розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 364,17 грн (т.1 а.с. 16-18).

Вказаним рішеннями встановлено, що саме Державне агентство резерву України є належним відповідачем по у справі за позовом ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі, враховуючи норми Положення про Державне агентство резерву України, затвердженого указом Президента України 08.10.2014.

В зазначеній постанові від 13.03.2019 (справа № 711/8446/16-ц) Велика Палала Верховного Суду зазначає, що відповідно до пп. 15 п. 10 Положення про Державне агентство резерву України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 № 517, голова Держрезерву утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує положення про них (їх статути), в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, здійснює в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління (т.1 а.с. 19-23).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників судового розгляду, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Рішення судів у вищевказаних справах набрали законної сили, а тому в силу приписів ст. 82 ЦПК України обставини, які встановлені цими рішенням суду не підлягають доказуванню у даній справі.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (ст. 43 Конституції України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (ст. 51 КЗпП України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (ст. 236 КЗпП України).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постановах від 26.08.2020 у справі № 501/2316/15-ц, від 21.04.2021 у справах № 826/19766/16, № 640/6398/19, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 у справі № 712/9213/18 вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення прав працівника (незаконне звільнення) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі.

Верховний Суд неодноразово досліджував питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, за результатами чого сформовано сталу правову позицію щодо тлумачення змісту та застосування статті 236 Кодексу законів про працю України у спорах про стягнення оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 711/8446/16-ц (провадження № 14-37цс19) за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Держане підприємство «Златодар» про стягнення середнього заробітку, вказано, що: «ст. 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом ст. 236 КЗпП України слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (висновок Верховного Суду України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року у справі № 461/7423/21 (провадження № 61-872св23) зазначено, що: «належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 501/4019/21-ц, провадження № 61-9103св22).

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. […]

Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Зазначена правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи Верховний Суд не встановив.

Тобто, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період».

Встановлено, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2023 № 37-р відповідно до акту приймання-передачі від 10.03.2023 Державне підприємство «Златодар» було передано зі сфери управління Держрезерву до сфери управління Фонду державного майна України, а отже зобов`язання відповідача щодо виконати рішення суду про поновлення ОСОБА_1 відповідач Держрезерв України існували до моменту вибуття підприємства із сфери його управління, тобто до 09.03.2023 (включно).

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС МЮУ від 19.09.2016 виконавче провадження закінчено, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 75, п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» в зв`язку з невиконанням боржником - Державним агентством Держрезерву України рішення суду. Відповідно до вказаної постанови, під час виконання рішення суду із боржника, Державного агентства Держрезерву України, за невиконання без поважних причин судового рішення був стягнутий штраф та скероване подання до прокуратури про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що обставини справи - це життєві факти, які мають значення для вирішення спору, такі як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності (ст. ст. 77-80 ЦПК України) суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин.

Від встановлення судом обставин справи потрібно відрізняти правові висновки, які робить суд на підставі таких обставин, у тому числі оціночні. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18).

Про тривале безпідставне невиконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора ДП «Златодар», свідчать судові рішення, які набрали законної сили, про задоволення позовів ОСОБА_1 до Державного агентства Держрезерву України про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі за різні періоди, а саме: за період з 29.01.2016 по 30.03.2017 в розмірі 107430,15 грн, з 31.03.2017 по 28.11.2017 в розмірі 60 728,05 грн, з 29.11.2017 по 15.07.2019 включно в розмірі 147124,68 грн.

Під час винесення цього рішення суд виходив із розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 364,17 грн.

Отже судом встановлено та не спростовується відповідачем в доводах апеляційної скарги, що станом на час ухвалення оскаржуваного рішення, рішення Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 про поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді генерального директора ДП «Златодар», відповідачем виконано не було, наказ про поновлення на роботі позивача не видано, до виконання роботи позивача також не було допущено, що відповідно до ст. 236 КЗпП України є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку має місце факт затримки з вини відповідача - Державного агентства резерву України виконання судового рішення, у розумінні ст. 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою.

Доводи скаржника, про відсутність відповідної посади, а також закінчення строку дії трудового договору, що є підставою для відмови в позові є безпідставними, адже у разі скорочення відповідної посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником, що і було б належним виконанням з його боку рішення суду про поновлення працівника на роботі.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16 (провадження № К/9901/21219/18), та від 08 вересня 2021 року (справа № 721/910/19).

Тобто роботодавець зобов`язаний був поновити ОСОБА_1 , про що винести відповідний наказ, провести відповідні записи в трудову книжку, як про поновлення на роботі, так і записи про закінчення дії контракту, чого відповідачем не було зроблено.

Відтак наведені відповідачем доводи щодо поважності причин невиконання судового рішення є безпідставними та такими, що порушують право позивача на працю та законні сподівання працівника на виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення.

Обчислення середнього заробітку здійснюється згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як було вже встановлено розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складало 364,17 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.07.2019 року по 09.03.2023 складає: 925 дні/період затримки розрахунку з 16.07.2019 по 09.03.2023 включно) х 364,17 грн (середньоденна зарплата) = 336 857,25 грн, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Таким чином, посилання та доводи апеляційної скарги, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини констатував, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного агентства резерву України залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко