Справа № 462/2027/21 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2858/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні представниці відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Нергі Г.Ю., представниці позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Гедз Б.М. від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2018 року по 30.12.2020 року в сумі 303128 грн. (триста три тисячі сто двадцять вісім гривень), без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір - 3 031 (три тисячі тридцять одна) грн. 00 коп. та 2 772 (дві тисячі сімсот сімдесят дві) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Дане рішення оскаржило ЛМКП «Львівтеплоенерго».

В апеляційній скарзі просять рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 жовтня 2022 року змінити, визначивши суму стягнення із застосуванням принципу співмірності та зменшити розмір відшкодування середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні до 50 000 грн.

Вказують, що сума вчасно не виплачених коштів становить 26,67% від загальної суми нарахованої і отриманої заробітної плати, тобто невиплаченою була 151564 грн., що становить 26,67% від виплачених 568226,47 грн., а також 209253,25 грн. компенсації втрати частини доходів. Вважають, що стягнення 303128 грн. з ЛМКП «Львівтеплоенерго» буде несправедливим. Зазначають, що судом не дотримано розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця. Зазначають, що виплата працівникові 664944,39 грн. згідно судових рішень у двох справах для збиткового підприємства може унеможливити виконання роботодавцем зобов`язань з виплати заробітної плати іншим працівникам. Вказують, що збитки підприємства за 2021 рік становлять 323858000, а за 2020 рік 357871000. У зв`язку із важким матеріальним становищем підприємство вже декілька років поспіль переводить своїх працівників на 4-денний робочий тиждень в міжопалюваний період, оскільки немає можливості вчасно виплачувати заробітну плату працівникам в повному обсязі.

В судове засідання позивач не з`явився, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та зважаючи на те що в судовому засіданні брала участь його представнця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці відповідача на підтримання апеляційної скарги, представниці позивача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, уточнення до апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 43 Конституції України, 16 ЦК , 116,117 КЗпП України, 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 263-265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що як встановлено судом, копією трудової книжки позивача стверджується, що позивач з 14 жовтня 1998 року був прийнятий в філію ТЕЦ-2 ЛОКП «Львівтеплоенерго» на роботу електромонтером по обслуговуванню електрообладнання четвертої групи в електроцех в порядку переведення з ТЕЦ-2 ДАЕК «Львівобленерго» згідно наказу № 153-к від 14.10.1998р. Згідно наказу по ЛОКП «Львівтеплоенерго» за № 56 від 03.03.99р. ЛОКП «Львівтеплоенерго» з 03.03.99р. перейменовано на ЛМКП «Львівтеплоенерго». З 01 квітня 1999 року позивач був переведений на ЛМКП «Львівтеплоенерго» електромонтером з обслуговування електроустаткування електростанції 4 гр. електричного цеху згідно наказу № 40-к від 01.04.99р., з 01 липня 2000 року переведений електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (черговим) по 4 розряду електроцеху згідно наказу № 280-к від 25.12.2000р., з 20 вересня 2002 року позивачу присвоєно п`ятий розряд електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування згідно наказу № 311-к від 20.09.2002р., з 23 вересня 2002 року переведений електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (черговим) 5 розряду дільниці з ремонту та обслуговування електротехнічного устаткування Північної теплоцентралі Шевченківського району теплових мереж згідно наказу № 312-к від 20.09.2002р., 11 грудня 2002 року був звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 426-к від 11.12.2002р. З 12 грудня 2002 року позивач був прийнятий в ТЕЦ ЛМКП «Львівтеплоенерго» електромонтером з обслуговування електроустаткування електростанцій п`ятої групи в електричний цех згідно наказу № 254-к від 12.12.2002р., з 21 листопада 2003 року переведений начальником зміни електричного цеху згідно наказу № 266-к від 21.11.2003р., з 01 вересня 2007 року переведений в Теплоелектроцентраль-1 на посаду начальника зміни електричного цеху згідно наказу № 311-к від 31.08.2007р., з 14 листопада 2008 року переведений на посаду начальника зміни станції Теплоелектроцентралі-1 згідно наказу № 656-к від 14.11.2008р. та 31 березня 2018 року позивача звільнено відповідачем з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 170-к від 30.03.2018 року. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/5276/19 від 12.06.2020 року стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь позивача 376 450 гривень 00 копійок невиплаченої заробітної плати та інфляційних втрат, 1 000 гривень 00 копійок моральної шкоди. Як встановлено судом із виписки АТ КБ «ПриватБанк» по надходженням по картці/рахунку ОСОБА_1 , відповідачем було здійснено часткову фактичну виплату заборгованості за рішенням суду від 12.06.2020 року у розмірі 180 000,00 гривень, зокрема: 10.11.2020 року виплачено 25 000,00 грн, 13.11.2020 року 20 000,00 грн, 16.11.2020 року 60 000,00 грн, 18.11.2020 року 30 000,00 грн, 20.11.2020 року 15 000,00 грн та 30.12.2020 року 30 000,00 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 23.08.2022 року у справі № 462/5276/19 рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати змінено, зменшено розмір стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати та інфляційних втрат з 376 450 грн до 360 816,98 грн, без вирахування податків та інших обов`язкових платежів, в решті рішення суду залишено без змін. Відтак, постановою Львівського апеляційного суду від 23.08.2022 року встановлено факт невиплати своєчасно позивачу належних йому сум заробітної плати. Суд прийшов до висновку, що беручи до уваги правові позиції Великої палати прописані у постанові від 26 червня 2019 року, враховуючи у даній справі також такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, зокрема те, що станом на даний час Львівське міське комунальне підприємство „Львівтеплоенерго провело виплату ОСОБА_1 суму невиплаченої заробітної плати та інфляційних втрат в розмірі 360 816,98 грн та 1 000,00 грн моральної шкоди - на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2020 року, з урахуванням змін згідно постанови Львівського апеляційного суду від 23 серпня 2022 року у справі № 462/5276/19, при цьому згідно проведеного Львівським апеляційним судом та наведеного ним в постанові від 23 серпня 2022 року у справі № 462/5276/19 розрахунку заборгованості, сума невиплаченої заробітної плати (графа „різниця між виплаченою і тою, що мала бути нарахована) за спірний період становила 151 564 грн., тому, на переконання суду, розумним і справедливим буде часткове задоволення заявлених позивачем вимог та зменшення суми компенсаційних виплат ОСОБА_1 до 303 128 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи; частина обставин, які суд вважав встановленими не відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому рішення суду підлягає зміні.

29.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у якому просив:

- стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 390 440,00 грн.

Позов обґрунтовував тим, що він з 14 жовтня 1998 року був прийнятий у філію ТЕЦ-2 ЛОКП «Львівтеплоенерго» на роботу електромонтером по обслуговуванню електрообладнання четвертої групи в електроцех в порядку переведення з ТЕЦ-2 ДАЕК «Львівобленерго» згідно наказу № 153-к від 14.10.1998р. Згідно наказу по ЛОКП «Львівтеплоенерго» за № 56 від 03.03.99р. ЛОКП «Львівтеплоенерго» з 03.03.99р. перейменовано на ЛМКП «Львівтеплоенерго». З 01 квітня 1999 року позивач був переведений на ЛМКП «Львівтеплоенерго» електромонтером з обслуговування електроустаткування електростанції 4 гр. електричного цеху згідно наказу № 40-к від 01.04.99р., з 01 липня 2000 року переведений електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (черговим) по 4 розряду електроцеху згідно наказу № 280-к від 25.12.2000р., з 20 вересня 2002 року позивачу присвоєно п`ятий розряд електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування згідно наказу № 311-к від 20.09.2002р., з 23 вересня 2002 року переведений електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (черговим) 5 розряду дільниці з ремонту та обслуговування електротехнічного устаткування Північної теплоцентралі Шевченківського району теплових мереж згідно наказу № 312-к від 20.09.2002р., 11 грудня 2002 року був звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 426-к від 11.12.2002р. З 12 грудня 2002 року позивач був прийнятий в ТЕЦ ЛМКП «Львівтеплоенерго» електромонтером з обслуговування електроустаткування електростанцій п`ятої групи в електричний цех згідно наказу № 254-к від 12.12.2002р., з 21 листопада 2003 року переведений начальником зміни електричного цеху згідно наказу № 266-к від 21.11.2003р., з 01 вересня 2007 року переведений в Теплоелектроцентраль-1 на посаду начальника зміни електричного цеху згідно наказу № 311-к від 31.08.2007р., з 14 листопада 2008 року переведений на посаду начальника зміни станції Теплоелектроцентралі-1 згідно наказу № 656-к від 14.11.2008р. та 31 березня 2018 року позивача звільнено відповідачем з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 170-к від 30.03.2018р. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2020 року по справі № 462/5276/19 за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення недорахованої заробітної плати було ухвалено стягнути з відповідача на його користь 376 450,00 грн. невиплаченої заробітної плати та інфляційних втрат за період з 01.01.2010р. по 31.03.2018р. та 1 000,00 грн. моральної шкоди. За період з 10 листопада 2020 року по 30 грудня 2020 року позивачу було виплачено відповідачем частину вищевказаної недорахованої заробітної плати в сумі 180 000,00 грн. Відтак, із врахуванням, що середньоденна заробітна плата позивача становить 567,50 грн та кількості робочих днів за весь час затримки, середній заробіток позивача за час з 01.04.2018 року по 30.12.2020 року становить 390 440,00 грн. У зв`язку із наведеним, просив позов задовольнити.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та в Постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року по справі № 212/5797/15-ц відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, і зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, якщо він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум частково.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 , з 14 жовтня 1998 року він був прийнятий в філію ТЕЦ-2 ЛОКП «Львівтеплоенерго» на роботу електромонтером по обслуговуванню електрообладнання четвертої групи в електроцех в порядку переведення з ТЕЦ-2 ДАЕК «Львівобленерго», згідно наказу № 153-к від 14.10.1998р. Згідно наказу по ЛОКП «Львівтеплоенерго» за № 56 від 03.03.1999р. ЛОКП «Львівтеплоенерго» з 03.03.1999р. перейменовано на ЛМКП «Львівтеплоенерго». З 01 квітня 1999 року позивач був переведений на ЛМКП «Львівтеплоенерго» електромонтером з обслуговування електроустаткування електростанції 4 гр. електричного цеху згідно наказу № 40-к від 01.04.1999р., з 01 липня 2000 року переведений електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (черговим) по 4 розряду електроцеху згідно наказу № 280-к від 25.12.2000р., з 20 вересня 2002 року позивачу присвоєно п`ятий розряд електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування згідно наказу № 311-к від 20.09.2002р., з 23 вересня 2002 року переведений електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (черговим) 5 розряду дільниці з ремонту та обслуговування електротехнічного устаткування Північної теплоцентралі Шевченківського району теплових мереж згідно наказу № 312-к від 20.09.2002р., 11 грудня 2002 року був звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 426-к від 11.12.2002р. З 12 грудня 2002 року позивач був прийнятий в ТЕЦ ЛМКП «Львівтеплоенерго» електромонтером з обслуговування електроустаткування електростанцій п`ятої групи в електричний цех згідно наказу № 254-к від 12.12.2002р., з 21 листопада 2003 року переведений начальником зміни електричного цеху згідно наказу № 266-к від 21.11.2003р., з 01 вересня 2007 року переведений в Теплоелектроцентраль-1 на посаду начальника зміни електричного цеху згідно наказу № 311-к від 31.08.2007р., з 14 листопада 2008 року переведений на посаду начальника зміни станції Теплоелектроцентралі-1 згідно наказу № 656-к від 14.11.2008р. та 31 березня 2018 року позивача звільнено відповідачем з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 170-к від 30.03.2018 року.

19.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ЛМКП «Львівтеплоенерго», у якому з врахуванням уточнень, просив: стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 заборгованість з ненарахованої та невиплаченої заробітної плати, а також інфляційні втрати в розмірі 376 450 грн, а також моральну шкоду в розмірі 1 000, 00 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/5276/19 від 12.06.2020 року стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь позивача 376 450 гривень 00 копійок невиплаченої заробітної плати та інфляційних втрат, 1 000 гривень 00 копійок моральної шкоди. При цьому з цієї загальної суми, розмір невиплаченої заробітної плати становив 186003 грн.

На виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/5276/19 від 12.06.2020 року, відповідачем було здійснено фактичну виплату заборгованості по заробітній платі у розмірі 186 003 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23.08.2022 року у справі № 462/5276/19 рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати змінено, зменшено розмір стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати та інфляційних втрат з 376 450 грн до 360 816,98 грн, без вирахування податків та інших обов`язкових платежів, в решті рішення суду залишено без змін.

Згідно проведеного Львівським апеляційним судом та наведеного ним в постанові від 23 серпня 2022 року у справі № 462/5276/19 розрахунку заборгованості, сума невиплаченої заробітної плати (графа «різниця між виплаченою і тою, що мала бути нарахована») за спірний період становила 151 564 грн.

Зважаючи на вказане, а саме задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати частково, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак не погоджується з висновком суду в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Так, судом першої інстанції визначено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2018 року до 30.12.2020 року у розмірі 303 128 грн, що значно (вдвічі) перевищує суму заборгованості по заробітній платі та є очевидно непропорційним наслідкам правопорушення, несправедливим щодо роботодавця та порушує принцип співмірності, відтак апеляційний суд вбачає можливим зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 та визначає такий в розмірі 50 000 грн, що визнано відповідачем, вважає, що такий розмір середнього заробітку є співмірним розміру невиплачених при звільненні сум, справедливим і таким, що відповідає обставинам даної справи та враховуючи, зокрема, і активну позицію відповідача, яким зокрема, до набрання законної сили рішенням про стягнення невиплаченої заробітної плати виплачено заборгованість із заробітної плати, визначену судом першої інстанції, а також на даний час і повністю виконано рішення суду у згаданій вище справі. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Визначаючи розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 , колегія суддів враховує, також, висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження №14-62цс18, зазначені у ній критерії, які слід було б враховувати суду першої інстанції при визначенні розміру відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 50 000 грн без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню в подальшому при виконанні рішення суду.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції: «Позов ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково. Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2018 року по 30.12.2020 року в сумі 50000 грн., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти позову відмовити. Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 500 грн. та 384 грн. витрат на правову допомогу.».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.3, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 жовтня 2022 року змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

«Позов ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2018 року по 30.12.2020 року в сумі 50000 грн., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 500 грн. та 384 грн. витрат на правову допомогу.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 березня 2024 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра