Справа № 309/397/24
Провадження № 2/309/105/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.

за участю секретаря : Гаклик Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Опаленик Михайло Юрійович до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Опаленик Михайло Юрійович, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 17.11.2007 р. відділом РАЦС Хустського районного управління юстиції між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, про що зроблений актовий запис №338.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_4 . Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 06.03.2012 року по справі №713/424/12-ц шлюб, укладений 17.11.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який зареєстрований Хустським РАЦС Хустського РУЮ, про що зроблений актовий запис в книзі реєстрації шлюбів №338 - розірвано. Доньку ОСОБА_4 залишено на вихованні матері.

Вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки всіх доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину певного віку з дня подання позову і до досягнення нею повноліття. Як вбачається з вказаного рішення суду, підставою для визначення розміру аліментів 1/3 частки всіх доходів, слугували ті обставини, що позивач ухилявся від утримання своєї дитини, є працездатний, має регулярний дохід, інших утриманців не має, а тому суд прийшов саме до такого висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки всіх доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину певного віку з дня подання позову і до досягнення нею повноліття.

Позивач зазначає, що станом на сьогоднішній день обставини змінилися. Через повномасштабне вторгнення російських військ в Україну та введення на території України воєнного стану, позивач добровільно мобілізувався та проходить службу на території м. Ужгород. Дохід позивача, який являється військовослужбовцем, є незначним, який він не приховує. Середній заробіток позивача становить близько 29 000 гривень, і час від часу вимушений позичати кошти задля існування. На сьогоднішній день, враховуючи склад сім`ї, дохід позивача повністю витрачається на щоденні потреби, враховуючи орендоване приміщення, що становить приблизно 10 000 гривень, на місяць, сплату комунальних платежів, що становить приблизно 3 500 гривень, на місяць, купівлю найнеобхіднішого одягу, у тому числі військового обмундирування, продуктів, медикаментів, оплату за проїзд до місця роботи та ін.

У позивача немає ні автомобіля, ні нерухомого майна, ніяких придбань на суму, яка б перевищувала десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не здійснював. При цьому позивач, вимушений матеріально допомагати своєму батькові ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який являється пенсіонером ДСНС, та матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка також являється пенсіонеркою, і обоє перебувають на обліку лікаря, оскільки постійно хворіють, а тому не можуть себе самостійно утримувати. При цьому позивач вимушений кожного місяця висилати останнім кошти, так як такі потрібні на придбання речей першої необхідності, зокрема медикаментів, продуктів харчування та оплати комунальних послуг, оскільки отримувана останніми пенсія не покриває їхніх витрат.

До звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів позивач стабільно допомагав своїй неповнолітній доньці матеріально, при цьому сплачував визначені судом аліменти і жодним чином не ухилявся від свого обов`язку утримувати свою неповнолітню доньку. На сьогодні позивач згідний допомагати матеріально, однак не в змозі сплачувати розмір аліментів визначений Хустським районним судом попередньо. Вважає такий надмірним, у зв`язку з чим виникла обґрунтована необхідність звернутися до суду з позовом про зменшення аліментів.

Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

На адресу суду від представника позивача адвоката Опаленик М.Ю. надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі та участі позивача , позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі.

Відповідачу ОСОБА_2 направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами та було запропоновано подати відзив. Адвокат Гринюк Г.В., яка діє в інтересах відповідача на підставі ордеру від 11.03.2024року, подала до суду заяву в якій зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не визнає, вважає їх не обґрунтованими та просить відмовити в задоволенні позовних вимог, розгляд справи проводити без їх участі.

Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Отже, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст.8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Тобто, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 17.11.2007 р. відділом РАЦС Хустського районного управління юстиції між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, про що зроблений актовий запис №338.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_4 .

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 06.03.2012 року по справі №713/424/12-ц шлюб, укладений 17.11.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який зареєстрований Хустським РАЦС Хустського РУЮ, про що зроблений актовий запис в книзі реєстрації шлюбів №338. - розірвано. Доньку ОСОБА_4 залишено на вихованні матері.

Вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки всіх доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину певного віку з дня подання позову і до досягнення нею повноліття. Як вбачається з вказаного рішення суду, підставою для визначення розміру аліментів 1/3 частки всіх доходів, слугували ті обставини, що позивач ухилявся від утримання своєї дитини, є працездатний, має регулярний дохід, інших утриманців не має, а тому суд прийшов саме до такого висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки всіх доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину певного віку з дня подання позову і до досягнення нею повноліття (а.с.12-18).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У своєму позові позивач вказує, як на підставу для зменшення розміру, ту обставину, що він добровільно мобілізувався та проходить службу на території м. Ужгород. Дохід позивача, який являється військовослужбовцем, є незначним - 29 000 гривень, і час від часу вимушений позичати кошти задля існування. На сьогоднішній день, враховуючи склад сім`ї, дохід позивача повністю витрачається на щоденні потреби, враховуючи орендоване приміщення, що становить приблизно 10000 гривень, на місяць, сплату комунальних платежів, що становить приблизно 3500 гривень, на місяць, купівлю найнеобхіднішого одягу, у тому числі військового обмундирування, продуктів, медикаментів, оплату за проїзд до місця роботи та ін.

Суд звертає увагу , що на підтвердження даних обставин , позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу, які б підтверджували, що позивач є військовослужбовцем, його розмір доходів, документів, що підтверджують оренду ним житлового приміщення із зазначенням суми, яку він сплачує, а також квитанцій про оплату комунальних платежів.

Надання позивачем пенсійного посвідчення матері та батька, а також довідки про їх стан здоров`я, не підтверджує тих обставин, що вони перебувають на його утриманні.

Суд констатує, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів погіршення його матеріального становища з часу присудження аліментів.

Зміна матеріального становища платника аліментів, як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі, унеможливлює таку сплату тощо. Ці обставини підлягають належному доказуванню.

Так само підлягає доказуванню утримання платником аліментів своїх батьків, якщо таке реально має місце, відсутність у них інших засобів для забезпечення, зокрема, соціальних виплат, інших грошових коштів, доходів, майна тощо.

З урахуванням вище зазначених норм Закону, судом встановлено відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на підставі статті 192 СК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Опаленик Михайло Юрійович до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 18.03.2024 року.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.