УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 759/13369/23

провадження № 61-4471ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Борухом Сергієм Володимировичем, на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Деделюк Світлана Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Фесик Марія Олексіївна, про визнання договору іпотеки та договору позики недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 29 серпня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у цій справі.

09 жовтня 2023 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Деделюк С. Ю., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Фесик М. О., про стягнення боргу за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року у прийнятті зустрічної позовної заяви відмовлено. Роз`яснено позивачу за зустрічним позовом право звернутися з вказаним позовом до суду у загальному порядку. Зустрічну позовну заяву повернуто ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що немає підстав для прийняття зустрічного позову, оскільки ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 42 850,00 дол. США, що еквівалентно на час пред`явлення позову 1 567 024,50 грн, у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 17 серпня 2021 року укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , - квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 17,8 кв. м, загальною площею 39,6 кв. м., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною відповідно до законодавства України.

Розгляд первісного позову не є взаємопов`язаним з розглядом зустрічного позову, їх спільний розгляд не є доцільним і призведе лише до затягування вирішення спору про визнання договору іпотеки та договору позики недійсними, оскільки відсутня однорідність позовних вимог про стягнення боргу за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та позовних вимог про визнання договору іпотеки та договору позики недійсними, ці вимоги регулюються різними нормами права і задоволення поданого зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки обов`язковою умовою є наявність підстав на пред`явлення такого зустрічного позову, які взаємопов`язані з підставами первісного позову та виникли з одних правовідносин, однак ОСОБА_1 вимог до ОСОБА_2 не пред`являв, тому у порядку статті 193 ЦПК України зустрічний позов підлягає поверненню.

27 березня 2024 року адвокат Борух С. В. в інтересах ОСОБА_1 подав касаційну скаргу.

Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підставами для скасування зазначених судових рішень представник заявника вказує порушення судами норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкових висновків про повернення зустрічного позову, оскільки позовні вимоги між собою пов`язані і їх спільний розгляд є доцільним, так як вони виникають з одних правовідносин, а саме договору позики та іпотечного договору від 17 серпня 2021 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина друга статті 193 ЦПК України).

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина третя статті 194 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 43, 44 постанови від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18 (провадження № 12-24гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Таке право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, установлених процесуальним законодавством. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 916/3245/17 (провадження № 12-13гс19) зазначено, що «ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19) вказано, що «зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів)»

Суди встановили, що ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь суму боргу за договором позики та звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 17 серпня 2021 року укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . До ОСОБА_2 , який є позивачем за первісним позовом, ОСОБА_1 позовних вимог не пред`явлено. Позови містять різний зміст вимог, обставин, які підлягають доказуванню, а задоволення первісного позову не може повністю або частково виключити задоволення зустрічного позову, їх спільний розгляд може ускладнити вирішення справи.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав для прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 , оскільки спільний розгляд первісного та зустрічного позовів у цій справі не є доцільним.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Згідно із частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 390, 392 ЦПК України, частиною першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Борухом Сергієм Володимировичем, наухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2024 року у справі № 759/13369/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат