Номер провадження: 22-ц/813/2998/24
Справа № 522/1364/20
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хижняк Анастасії Володимирівни на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2023 року за заявою Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою, заінтересовані особи: Виконавчий комітет Одеської міської ради, ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року Одеська міська рада, звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з заявою, в якій просить суд визнати спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 відумерлою. В подальшому судом залучено онука ОСОБА_2 - ОСОБА_1 у якості заінтересованої особи по цивільній справі за заявою Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2023 року заяву Одеської міської ради, зацікавлені особи Виконавчий комітет Одеської міської ради, ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою - задоволено.

Визнано спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Хижняк Анастасія Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 26.03.2024 року на 14:00 год заінтересована особа Виконавчий комітет Одеської міської радиявку свого представника не забезпечив, про причини не явки не повідомив, заяву про відкладення не подавав.

Присутній в судовому засіданні представник Одеської міської ради Срібна А.І. та представник ОСОБА_1 адвокат Хижняк Анастасія Володимирівна, яка взяла участь у справі в режимі відеоконференцзв`язку,не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за фактичною явкою сторін.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи заяву, визнаючи спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою, суд першої інстанції виходив з того, що:

- спадкоємці до майна покійного ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні;

- відповідні спадкові права особами, що заявлялися як спадкоємці не оформленні, оскільки ними не подавалися встановлені законом документи чи рішення суду, щодо підтвердження їхніх прав на спадкування;

- з моменту відкриття спадщини минули більше 4 років, спадкове майно має всі ознаки відумерлої спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що:

- у червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (справа № 522/10612/21), обґрунтувавши це тим, що він є спадкоємцем за законом майна своєї бабусі - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за спадковою трансмісією у зв`язку із смертю батька, а сина спадкодавця - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і не встиг прийняти спадщину після матері;

- ухвалою від 22 вересня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси за заявою позивача здійснив заміну первісного відповідача Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради на належного відповідача - Одеську міську раду;

- рішенням суду від 25 січня 2022 року, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду м. Одеси від 01.03.2023 року у задоволенні позову відмовлено (справа № 522/10612/21).

Так, судами у справі № 522/10612/21, встановлено, що « ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , баба позивача по лінії батька, якій на день смерті на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори 14 березня 2003 року, належала квартира АДРЕСА_1 , та 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 15 серпня 2003 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача, а син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , якому на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 15 серпня 2003 року, належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 .

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 була квартира АДРЕСА_2 . Разом з ним зареєстрованим за зазначеною адресою з 12.12.1995 року значиться ОСОБА_1 , позивач (а. с. 66,120,121).

Заповіт ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не складався, тому спадкування після них здійснюється за законом.

Після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не відкривалася (а. с.138).

Із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. 08 листопада 2019 року (в межах шести місяців з дня смерті спадкодавця) звернувся його син- ОСОБА_1 , позивач у цій справі, який повідомив нотаріусу про те, що інших спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 немає (а. с.99).

Звернувшись 14 травня 2021 року усно до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. щодо спадкування після ОСОБА_2 , 18 травня 2021 року позивач отримав письмову відповідь про те, що він не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 у встановлений законом строк, тому відповідно до вимог статті 1272 ЦК України йому необхідно звернутися до суду для продовження строку на прийняття спадщини (а. с.32)».

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що:

- у квартирі АДРЕСА_2 проживали: ОСОБА_2 (основний наймач) прописана ІНФОРМАЦІЯ_4 , виписана ІНФОРМАЦІЯ_5 , її чоловік ОСОБА_4 прописаний ІНФОРМАЦІЯ_4 , знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_6 , син ОСОБА_3 прописаний ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_1 1995 року народження, прописаний ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 45):

- згідно з договором дарування від 14.09.2003 року ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_3 з правом довічного проживання дарувальниці у цій квартирі (а.с. 28);

- ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_5 померла;

- 17.09.2003 року ОСОБА_2 зареєструвалась у квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 30);

- 21.08.2015 року ОСОБА_2 звернулась до КУ Територіальний центр соціального обслуговування Приморського району м. Одеси з заявою про прийняття її на обслуговування, як особу, яка потребує адресної натуральної та грошової допомоги через одинокість, самотність проживання та відсутність працездатних рідних та осіб, які відповідно до законодавства повинні забезпечувати її догляд та допомогу (а. с. 33);

- згідно з Актом обстеження КУ Територіальний центр соціального обслуговування Приморського району м. Одеси від 21.08.2015 року встановлена необхідність надання ОСОБА_2 адресної натуральної та грошової допомоги через одинокість, самотність проживання (а.с. 34-35);

- 10.01.2018 року завідуюча відділенням організації надання адресної натуральної та грошової допомоги склала доповідну про смерть підопічної ОСОБА_2 , яка проживала у квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 39).

Колегія суддів виходить з такого.

Правовідносини, що виникли між сторонами спору, в основному регулюються главою 86 ЦК України про спадщину.

Зокрема, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Однак, положення зазначеної глави ЦК України передбачають також спадкування не тільки на підставі споріднення, а й за фактом спільного проживання (статті 1258-1265). Зокрема, за положеннями статті 1264 і 1265 ЦК України передбачається, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (п`ята черга спадкування), причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відтак, законодавство про спадщину передбачає, що перехід прав на спадкове майно відбувається на підставі споріднення або факту спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини як член сім`ї спадкодавця. Правопідверджуючим документом на спадкове майно при цьому є свідоцтво про право на спадщину (стаття 66 Закону України "Про нотаріат"). Відсутність таких спадкоємців та інших осіб, що спільно проживали зі спадкодавцем як члени сім`ї, свідчить про відсутність спадкоємців усіх п`яти черг, передбачених законом.

Одночасно ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). Відтак у разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.

Зокрема, частини перша та друга статті 1277 ЦК України визначає, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частина третя статті 1277 ЦК України та частина перша статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Слід зазначити, що спірне нерухоме майно іншим особам не відчужено.

Встановивши, що з моменту відкриття спадщини минули більше 4 років, а спадкоємці, які прийняли спадщину в розумінні ЦК України 1268-1272 ЦК України відсутні, рішенням суду, яке вступило в законну силу, у визначенні додаткового строку ОСОБА_1 відмовлено, суд першої інстанції набув правильно висновку про те, що спадкове майно має всі ознаки відумерлої спадщини, а тому обґрунтовано задовольнив заяву Одеської міської ради та визнав спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою.

Доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хижняк Анастасії Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 19.04.2024 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова