провадження № 22-ц/824/614/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

11 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» про захист прав споживачів, у якому просила:

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» здійснити перерахунок відсотків по кредитному договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року у межах строку кредиту до 27 квітня 2021 року по ставці 0,597% від суми кредиту за кожен день користування;

- визнати недійсними п.п. 1.16, 5.7.2., 6.6. кредитного договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року та пункту 1.4. розділу 1 Угоди про автопролонгацію до кредитного договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року, укладеними між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН»;

- визнати недійсним додаток 1 до договору факторингу №5 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» щодо відступлення права грошових вимог до ОСОБА_1 по кредитному договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року згідно реєстру грошових вимог від 07 лютого 2023 року на суму 28 535,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 березня 2021 року між позивачем та ТОВ «СС ЛОУН» укладено кредитний договір «1317655-А» в електронній формі.

Предметом договору є надання відповідачем споживчого кредиту (на споживчі цілі) в розмірі 13 000,00 грн. на строк 29 днів, з кінцевим терміном повернення - 27 квітня 2021 року, згідно визначеного графіка платежів.

Пунктом 2.6.4. розділу 2 «Предмет договору» визначено процентну ставку, яка становить 0,597% від суми кредиту за кожен день користування, що на весь строк дії кредиту становить 2 328,30 грн., а загальна вартість кредиту складає 15 328,30 грн.

Аналогічний розмір зазначений у розділ 3 договору «Графік платежів», та паспорті кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору).

Позивач по закінченні строку кредиту 27 квітня 2021 року внаслідок фінансових ускладнень, кошти отримані по кредитному договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року з розмірі 13 000,00 грн. та визначені відсотки з розмірі 2 328,30 грн. на користь ТОВ «СС ЛОУН» не повернула, вимоги щодо сплати коштів станом на 10 квітня 2023 року їй не надходило.

Відповідно до пункту 5.1. розділу 5. «Порядок продовження строку користування кредитом. Автопролонгація» Позичальник має право продовжити строк користування кредитом, для чого сплачує Кредитору нараховані проценти за ту кількість днів, на яку бажає продовжити строк.

Позивач не сплачувала ТОВ «СС ЛОУН» будь-які проценти, та не вчиняла жодних дій, які б вказували на бажання продовжити строк користування кредитом.

Пунктом 7.7. розділу 7 «Порядок повернення кредиту, сплата процентів та інших -платежів» визначено, що погашення заборгованості за договором та/або продовження строку користування кредитом позичальник здійснює самостійно. При цьому якщо у Позичальника немає такої можливості, Позичальник має право уповноважити третю особу на такі дії.

Позивач як позичальник строк користування кредитом не продовжувала, жодної третьої особи на вчинення такої дії не уповноважувала.

При цьому, ТОВ «СС ЛОУН» включено до кредитного договору «1317655-А» від 19 березня 2021 року наступні умови визначені пунктом 5.2. (автопролонгація на 20 днів без погодження позивача з підвищеною процентною ставкою) та пунктом 5.7.2. застосовується непомірна висока підвищена процентна ставка в розмірі 2,99% в день протягом 20 календарних днів.

А пунктом 6.6 розділу 6. «Порядок нарахування процентів та штрафних санкцій» визначено, що у разі застосування автопролонгації на суму кредиту (фактичний залишок суми кредиту) позичальника нараховується підвищена процентна ставка, яка становить 2,99% за кожен день користування кредитом. Така підвищена процентна ставка нараховується починаючи з першого дня автопролонгації та діє до дня, зазначеного у відповідній угоді як нова узгоджена сторонами запланована дата повернення кредиту, та/або до оформлення Позичальником продовження строку користування кредитом на умовах цього договору.

Таким чином ТОВ «СС ЛОУН» було застосовано до позивача реальну річну ставку 1 391,35% , яка є несправедливою умовою, та призводить до істотного дисбалансу сторін.

Окрім того, такий розмір відсоткової ставки суперечить паспорту споживчого кредиту, що був наданий Позивачу перед укладенням кредитного договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року.

03 квітня 2023 року позивач дізналася, що 02 червня 2021 року між ТОВ «ФІНФОРС» та ТОВ «СС ЛОУН» укладено договір факторингу №5 (про відступлення права грошової вимоги за цивільно-правовими угодами, укладеними з Боржниками з використанням положень Закону України «Про електронну комерцію»), де додатком №1 Реєстру грошових вимог від 07 лютого 2023 року до даного договору відступлено права грошових вимог до ОСОБА_1 по кредитному договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року в розмірі 28 535,00 грн, з яких: сума основного зобов`язання - 13 000,00 грн, відсотки - 12 935,00 грн та додаткові проценти - 2 600,00 грн.

Позивач вважає, умови кредитного договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року, на підставі яких було нараховано відсотки в розмірі 12 935,00 грн та додаткові проценти в розмірі 2 600,00 грн. несправедливими, такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України, а тому підлягають визнанню недійсними.

Означене також є підставою для визнання недійсними додатку 1 до договору факторингу №5 щодо відступлення права грошових вимог до ОСОБА_1 по кредитному договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року згідно реєстру грошових вимог від 07 лютого 2023 року на суму 28 535,00 грн., з яких: сума основного зобов`язання - 13 000,00 грн., відсотки - 12 935,00 грн. та додаткові проценти - 2 600,00 грн.

На переконання позивача ТОВ «СС ЛОУН» приховало від неї повну й об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, внаслідок чого ввело в оману стосовно реальної відсоткової ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач мав би сплатити за умовами кредитного договору.

23 червня 2023 року представник ТОВ «СС ЛОУН» - директор Наталія Клєвакіна подала відзив на позовну заяву, у якому заперечила проти задоволення позовних вимог. Вказала, що волевиявлення позивачки на укладення кредитного договору було вільним та відповідало її внутрішній волі. Позивач добровільно перейшла на офіційний сайт товариства ccloan.ua, обрала для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначила свої персональні дані, в тому числі, і банківську картку, на яку в подальшому отримала грошові кошти у сумі 13 000,00 грн., пройшла декілька етапів підтвердження наміру вступити в договірні відносини з товариством, пройшла процедуру ідентифікації та верифікації, після чого уклала кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу.

Перед укладанням Договору позивачу було надано для ознайомлення Паспорт кредиту, в якому було зазначено інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача в тому числі, але не виключно: базова процентна ставка, річна відсоткова ставка та процентна ставка під час дії Автопролонгації.

Умови Договору кредиту містять положення щодо акційної процентної ставки, стандартної процентної ставки та підвищеної процентної ставки.

Угода до Договору (автопролонгація) від 29 березня 2021 року є невід`ємною частиною Договору, яка підписується Позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором та містить умови, які були погоджені сторонами у випадку застосування автопролонгації. Так, відповідно до п. п. 1.4 - 1.7 Угоди Угода до Договору (автопролонгація) від 29 березня 2021 року за користування кредитом в період автопролонгації Позичальник сплачує Кредитору проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 2,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 872.35%. Загальна вартість кредиту та сума до повернення становить - 28 535,00 грн.

Під час укладання Договору позивач погодилась з його умовами, отримала грошові кошти на свою банківську карту, та не мала претензій до Товариства.

Більш того, позивач мала право відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» та п. 4.10 Договору відмовитися від кредиту протягом 14 (чотирнадцяти) днів з моменту його отримання, однак своїм законним правом не скористалася.

Додатково звертає увагу, що позивач є клієнтом товариства з 10 червня 2020 року, уклала та виконала зобов`язання за 7 кредитними договорами, відповідно була обізнана про порядок укладання, підписання та виконання Договору в електронному вигляді.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» про захист прав споживачів.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 06 листопада 2023 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Підтримавши доводи позовної заяви, апелянт вказала на хибність висновків суду першої інстанції та невірну оцінку наявним у справі доказам.

Зазначила, що висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_1 мала можливість відмовитися від отримання кредиту та вийти з інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця, факт укладення та зазначення в тексті кредитного договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року про обізнаність та погодження позивача з усіма умовами договору, не спростовують несправедливість умов договору.

Нарахування в односторонньому порядку 1 091,35% річних визначених п.п. 1.16, 5.7.2, 6.6 кредитного договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року та пункту 1.4 розділу 1 угоди про автопролонгацію, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційними, суперечать моральним засадам суспільства, а тому є незаконними.

В даному випадку ТОВ «СС ЛОУН» було безпідставно здійснено перерахування відсотків та значне підвищення відсоткової ставки шляхом автопролонгації яка була безпідставно проведена одночасно з укладенням кредитного договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року.

Позовна вимога про визнання недійсним додатку 1 до договору факторингу №5 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» щодо відступлення права грошових вимог до ОСОБА_1 по кредитному договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року згідно реєстру грошових вимог від 07 лютого 2023 року на суму 28 535,00 грн., з яких: сума основного зобов`язання - 13 000,00 грн., відсотки - 12 935,00 грн. та додаткові проценти - 2 600,00 грн., є похідною від основних позовних вимог, оскільки вони нерозривно пов`язані за своїм об`єктом переходу прав, а не як безпідставно вказав суд першої інстанції, позивач, яка не є стороною оспорюваного ним договору, не обґрунтувала, які її права та законні інтереси порушуються договором про відступлення прав вимоги від 23 вересня 2020 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» про захист прав споживачів, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

25 січня 2024 року представник ТОВ «СС ЛОУН» - директор Микита Сніжко подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Свою позицію представник відповідача обґрунтував обставинам, на які посилався у відзиві на позовну заяву, поданому до суду першої інстанції 23 червня 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Гончарук Олександр Миколайович вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник ТОВ «СС ЛОУН» в судове засідання не з`явився, за змістом прохальної частини відзиву на апеляційну скаргу клопотав про розгляд справи без його участі.

Представник ТОВ «ФІНФОРС» у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак його неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» (далі - «Кредитодавець») та ОСОБА_1 (далі - «Позичальник») укладено договір надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №1317655-А, за яким Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти в кредит у сумі 13 000,00 грн. строком до 27 квітня 2021 року, а Позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

У пунктах 11.4, 11.5 кредитного договору позивачка підтвердила, що на момент укладення цього договору вона є повністю дієздатною, а її волевиявлення є цілком вільним, відповідає її внутрішній волі та вона не перебуває під тиском. Позичальник гарантує та підтверджує, що вона повністю ознайомилася і погоджується з умовами цього договору, вони є зрозумілими та справедливими для позичальника й на момент укладення цього договору вона не знаходиться під тиском тяжких обставин.

За п. 11.6 позичальник гарантує та підтверджує, що на момент укладення цього договору вона є платоспроможною і може забезпечити повне та своєчасне виконання своїх обов`язків за цим Договором та їй не відомі обставини, які могли б вплинути на її платоспроможність.

У пункті 11.8. кредитного договору Позичальник підтверджує, що до укладення цього договору отримала від Кредитодавця всю необхідну інформацію про кредит і умови кредитування відповідно до норм чинного законодавства України (у т.ч. відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про захист прав споживачів»), що надана інформація є повною і зрозумілою і надана без нав`язування придбання фінансової послуги кредитора, що позичальник ознайомлена з правилами надання коштів у кредит, які є невід`ємною частиною договору, і Політикою конфіденційності.

Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання споживчих кредитів Товариства з обмеженою відповідальністю «СС Лоун», затверджені 05 квітня 2017 року наказом №0504-1. Уклавши означений договір, Позичальник підтвердив, що він ознайомлений з текстом Правил, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця за посиланням https://ccloan (пункт 10.3. договору), отже Правила є у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою Кредитодавця до укладення договору, і сам позивач додав до позовної заяви означені Правила.

Зазначений договір укладений в електронній формі з проставленням електронного підпису ОСОБА_1 .

За Правилами надання споживчих кредитів Товариства з обмеженою відповідальністю «СС Лоун», які визначають порядок і умови надання кредиту, іншу інформацію, необхідну для укладення та належного виконання умов договору, а також регулюють відносини, що виникають між Кредитодавцем і Позичальником, а також є пропозицією укласти електронний договір в розумінні частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», та які розроблені відповідно до вимог ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №913 від 07.12.2016 р., та інших нормативно-правових актів щодо регулювання ринків фінансових послуг.

Кредит на суму 13 000,00 грн. надавався позивачці строком до 27 квітня 2021 року, на умовах строковості, зворотності, платності, та Позичальник прийняв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно пункту 2.1.5. укладеного договору. Нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту Позичальнику, і припиняється в останній день строку користування кредитом. Кредит має бути повернутий згідно графіку платежів до 27 квітня 2021 року. Суму кредиту в розмірі 13 000,00 грн. позивач отримала в повному обсязі шляхом безготівкового перерахування на особистий рахунок.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості, оскільки позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження позовних вимог в частині недійсності п.п. 1.16, 5.7.2., 6.6. кредитного договору «1317655-А» від 29.03.2021 року та пункту 1.4. розділу 1 Угоди про автопролонгацію до кредитного договору «1317655-А» від 29.03.2021 року. Вимогу позивача зобов`язати товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» здійснити перерахунок відсотків по кредитному договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року у межах строку кредиту до 27 квітня 2021 року по ставці 0,597% від суми кредиту за кожен день користування залишено без задоволення як похідну від вимоги визнання недійсними пунктів кредитного договору.

На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення цієї статті застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину.

Відповідно до пункту 20 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Суд першої інстанції вважав доведеним, що між сторонами було укладено договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором і сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позичальника для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Позивач після завершення процедури реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та створення особистого кабінету зайшла у свій особистий кабінет, у якому вчинила наступні дії: подала кредитну заяву (в якій обрала бажану суму і строк кредиту), пройшла процедуру верифікації своєї платіжної картки, на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти, до моменту укладення кредитного договору Позичальник ознайомилася в своєму особистому кабінеті з паспортом продукції «споживчий кредит» шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, у якому зазначені: сума/ліміт кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, тип процентної ставки, процентна ставка у відсотках річних, базова процентна ставка в день, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі, тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі, реальна річна процентна ставка, відсотків річних, загальні витрати за кредитом, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, розмір штрафних санкцій тощо), до моменту укладення кредитного договору Позичальник ознайомилася з Правилами надання споживчих кредитів, а також інформацією, зазначеною в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», іншою інформацією, до того ж без проставлення відміток про те, що Позичальник ознайомилася у своєму особистому кабінеті з Правилами надання споживчих кредитів, з інформацією, зазначеною у частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вона не змогла би завершити процес подачі кредитної заяви в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця, після отримання кредитної заяви Позичальника та погодження з ним умов надання кредиту Позичальнику було надано для укладення електронний кредитний договір. Вказаний кредитний договір ОСОБА_1 уклала з відповідачем в своєму особистому кабінеті шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора.

Місцевий суд встановив, що позивач пройшла весь алгоритм дій фінансової установи при укладенні кредитного договору та у п. 11.12 кредитного договору підтвердила, що усвідомлює наслідки підписання цього договору аналогом власноручного підпису - електронним підписом одноразовим ідентифікатором - і погоджується з ним.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

За правилами ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до п. 5.2. кредитного договору, у разі несплати позичальником заборгованості до закінчення строку дії договору та непродовження строку дії договору, Кредитором застосовується автопролонгація з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Позичальник, який підписує даний договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження строку дії договору з дня запланованої дати повернення кредиту ще на 20 календарних днів. Позичальник вважається таким, що прострочив повернення кредиту у разі, якщо він не повернув кредит і не продовжив строк користування кредитом до дня закінчення строку автопролонгації.

Апеляційний суд зазначає, що учасники цивільних правовідносин мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акту законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.

Оцінивши умови п.п. 1.16, 5.7.2, 6.6 кредитного договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року та пункту 1.4. розділу 1 Угоди про автопролонгацію до кредитного договору «1317655-А», укладених 29 березня 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», на предмет їх відповідності положенням § 2 глави 16 розділу IV, ст. 1054 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувані умови укладеного договору відповідають положенням цивільного законодавства.

На думку апеляційного суду, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що в укладеному між сторонами кредитному договорі визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, умови щодо наслідків у разі неповернення коштів, поняття автопролонгації, підстави та наслідки її застосування, а також розмір відсотків, якщо така буде завтосована. З означеними умовами договору ОСОБА_1 погодилася, електронним цифровим підписом ствердила, що прийняла пропозицію укласти договір саме на запропонованих ТОВ «СС ЛОУН» умовах.

Також, суд першої інстанції правильно вважав похідними позовні вимоги в частині зобов`язання ТОВ «СС ЛОУН» здійснити перерахунок відсотків по кредитному договору «1317655-А» від 29 березня 2021 року у межах строку кредиту до 27 квітня 2021 року по ставці 0,597% від суми кредиту за кожен день користування від вимог про визнання недійсними пунктів кредитного договору, у зв`язку з чим правомірно відмовив у їх задоволенні.

02 червня 2021 року між ТОВ «ФІНФОРС» та ТОВ «СС ЛОУН» було укладено договір факторингу.

Відповідно до п. 1 договору сторони домовилися, що за цим договором, в порядку та на умовах, визначених договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань, проценти, комісію, неустойку (пеня, штраф) та інші платежі право на одержання яких належить клієнту.

Перелік Боржників підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових виплат та інші дані зазначені в Реєстрі прав грошових вимог, які формуються в додатку №1 та є не від`ємною частиною Договору.

Згідно з п. 2 за цим договором перехід від Клієнта до Фактора грошової вимоги заборгованості відбувається в момент підписання Сторонами Реєстру прав грошових вимог згідно до Додатку №1 після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права грошових вимог. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав грошових вимог - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав грошових вимог та є невід`ємною частиною цього договору.

Отже, Додаток 1 до договору факторингу №5 від 02 червня 2021 року не є правочином у розумінні цивільного законодавства та не породжує будь-яких правових наслідків.

Колегія суддів також зазначає, що за договором факторингу ТОВ «ФІНФОРС» набуло право вимоги як до інших боржників, які включені до Додатку 1, так і щодо іншої заборгованості ОСОБА_1 , правомірність нарахування якої у цій справі не оспорюється.

Тому, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, дійшов по суті правильного висновку щодо недоведеності позивачем, які її права та законні інтереси порушуються Додатком 1 до договору факторингу №5 від 02 червня 2021 року.

Колегія суддів також відхиляє інші доводи апеляційної скарги про те, що судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення. Фактично аргументи апеляційної скарги про те, що судом не досліджено належним чином зібрані у справі докази та не встановлено всі обставини у справі, зводяться до переоцінки доказів у справі, яким було надано належну правову оцінку судом першої інстанції.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» про захист прав споживачів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова