печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

при секретарі судового засідання - Орел А. О.,

за участі представника позивача Марченко В. А. , представника відповідача Стаднікова Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути суму інфляційних збитків у розмірі 84 018, 45 грн та три відсотки річних у розмірі 14 921, 24 грн, що сумарно становить - 98 939, 69 грн.

В обґрунтування вказано, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року вимоги позивача задоволено, постановою Верховного Суду від 08 лютого 2023 року №757/19084/21-ц залишено у силі рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року. Судами встановлено та підтверджено факт безпідставного утримання грошових коштів, які належать ОСОБА_2 , що в свою чергу позбавило останнього можливості використовувати власні грошові кошти для використання у своїй підприємницькій діяльності. Згідно з розрахунком позивача за період з 07 липня 2020 року по 03 травня 2023 року три відсотки річних становить 14 921, 24 грн, за період з 07 липня 2020 року по 31 березня 2023 року інфляційні втрати - 84 018, 45 грн.

Представник відповідача у відзиві позов не визнав, заперечуючи проти задоволення позову, вказав, що позивач не надав належних та допустимих доказів порушення його прав, позивачеві було рекомендовано звернутися до найближчого відділення АТ КБ «ПриватБанк» та шляхом подання заяви надати банку платіжну інструкцію, із зазначенням реквізитів, які були вказані у судовому рішення, на котрі потрібно перерахувати кошти на виконання рішення від 03 листопада 2021 року Печерського районного суду м. Києва, а у разі зміни реквізитів - звернутися до суду із заявою про зміну способу виконання. Взагалі до банку ОСОБА_2 за весь час не надав жодної платіжної інструкції, для перерахування коштів, у зв`язку з чим АТ КБ «ПриватБанк» не мав можливості для перерахування коштів на інший рахунок у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

У своїй відповіді на відзив відповідача представник позивача заперечила проти доводів сторони відповідача і вказала, що 30 червня 2020 року її довіритель ОСОБА_2 подав три платіжні інструкції надавачу платіжних послуг: платіжна інструкція № 1 від 30 червня 2020 року, № 2 від 30 червня 2020 року і № 3 від 30 червня 2020 року, які наявні у матеріалах справи. Також подано заяву № ВН200630РВNKI235 з проханням здійснити переведення грошових коштів з належних йому рахунків. Однак відповідач безпідставно не прийняв дані платіжні інструкції до виконання, про що повідомив позивача у листі від 06 липня 2020 року № 20.1.0.0.0/7-200630/7221 та зазначив, що банк припинив обслуговування платіжної картки на підставі пункту 2.1.4.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, згідно з якими у випадках порушення клієнтом вимог чинного законодавства України та / або умов договору у разі виникнення несанкціонованого овердрафту банк має право зупинити здійснення розрахунків за картою (заблокувати картку) та / або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у встановлений банком частині у разі невиконання клієнтом своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за цим договором. Рішенням суду встановлено, що дії банку щодо блокування карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача є неправомірними. Таким чином невиконання розпорядження ОСОБА_2 про переказ грошових коштів з належних йому грошових рахунків, що підтверджується обставинами справи та відповідним рішенням суду, є фактом невиконання відповідачем свого зобов`язання та слугує підставою для проведення розрахунків індексу інфляції, а також трьох процентів річних за весь час прострочення, тобто з дня відмови АТ КБ «ПриватБанк» у переведенні за грошових коштів на підставі платіжних інструкцій, а саме з 07 липня 2020 року.

Оскільки зобов`язання відповідача стосовно позивача стосується виплати грошових коштів, порушення строків його виконання є простроченням грошового зобов`язання, тобто має юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на які поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

04 травня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої визначено суддю, для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано 08 травня 2023 року, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

11 травня 2023 року ухвалою судді у справі відкрито провадження у справі, для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження /а. с. 55-56/.

05 липня 2023 року представник відповідача подав відзив на позов /а. с. 67-99/.

13 листопада 2023 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив /а. с. 108-116/.

06 березня 2024 року представник позивача подала до суду додаткові пояснення.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала і просила задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у заявах по суті.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити, посилаючись на доводи, викладені відзиві на позов.

Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача і заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

16 червня 2020 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк. На виконання умов договору банк відкрив позивачу поточні рахунки, які обслуговується картками, а саме: Інтернет-карткою НОМЕР_1 , Master Card World Black Edition НОМЕР_2 та картою для виплат НОМЕР_3 .

З червня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» заблокував картки позивача.

12 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського управління поліції ГУ НП в м. Києві із заявою про вчинення злочину.

14 грудня 2020 року інспектор відділу дізнання Печерського УП ГУ НП у м. Києві ст. лейтенант поліції Шам І. І. повідомив, що 29 серпня 2020 року відділом дізнання Печерського управління поліції ГУ НП в м. Києві було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000448 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою ст. 358 КК України та доручено проведення досудового розслідування Шаму І. І.

21 серпня 2020 року адвокат Марченко В. А. в інтересах ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з адвокатським запитом про надання інформації зокрема щодо наявності обтяжень на розрахункових рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_2 ; щодо підстав застосування обтяжень, блокування розрахункових рахунків ОСОБА_2 ; щодо наявності запитів правоохоронних органів стосовно руху коштів на розрахункових рахунках ОСОБА_2

28 серпня 2020 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на адвокатський запит про те, що арешт рахунків, що відкриті в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 відсутній. Запити від правоохоронних органів стосовно руху коштів по розрахункових та карткових рахунках відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 відсутні.

17 лютого 2021 року ОСОБА_2 подав АТ КБ «ПриватБанк» заяву про переведення коштів на його новий картковий рахунок в АТ «Альфа-Банк» НОМЕР_4 код отримувача НОМЕР_12.

22 лютого 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_2 відповідь про те, що правовою підставою для припинення обслуговування є п. 2.1.4.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, згідно з яким, у випадках порушення клієнтом вимог чинного законодавства України та/або умов договору у разі виникнення несанкціонованого овердрафту банк має право зупинити здійснення розрахунків за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у встановленій банком частині у разі невиконання клієнтом своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за цим договором.

10 березня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» про причини блокування його карткових рахунків.

22 березня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» надало аналогічну відповідь, що була надана банком 22 лютого 2021 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року, яке постановою Верховного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 757/19084/21-ц залишено без змін, позов задоволено: визнано протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо обмеження у користуванні ОСОБА_2 грошовими коштами, що знаходяться на карткових рахунках, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» перерахувати грошові кошти у розмірі 176 166, 22 грн, з рахунків: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» на рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_2 в АТ «Альфа-Банк» - НОМЕР_4 /а. с. 12-26, 28-37/.

Після неодноразових звернень представника позивача до банку із заявою про добровільне виконання рішення суду 30 червня 2023 року здійснено повернення грошових коштів, належних позивачеві на реквізити вказані у рішенні Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

За приписами частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно обставини, встановлені рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді цієї справи, оскільки у ній беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішення суду виконано лише 30 червня 2023 року.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивильного кодексу України).

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині третій статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У контексті статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» Книги 5 Цивільного кодексу України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено у спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Таким чином, факт невиконання АТ КБ «ПриватБанк» свого зобов`язання, у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, є підставою, для проведення розрахунків індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, що становить 176 166, 22 грн.

Виходячи з формули: [Проценти] = [Сума боргу] х [Процентна ставка (%)] / 100 % х [Кількість днів] / [Кількість днів у році], загальна сума трьох процентів складає 14 921, 24 грн.

Також, за формулою розрахунку інфляційних нарахувань: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] х [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], загальна сума інфляційних нарахувань складає 84 018, 45 грн.

Тож, за період з 07 липня 2020 року по 03 травня 2023 року три відсотки річних становить 14 921, 24 грн, за період з 07 липня 2020 року по 31 березня 2023 року інфляційні втрати - 84 018, 45 грн.

Доводи сторони відповідача не спростовують обставин, підтверджених належними доказами, на які посилається позивач як на підставу позову.

Відповідно, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У силу Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі статті 22, позивач звільнений від сплати судового збору.

Відтак з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, оскільки позов суд задовольнив у повному обсязі.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-22, 509, 524, 526, 533-535, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (, вул. Михайла Грушевського, буд. 1-Д, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_12 , АДРЕСА_1 ) суму інфляційних збитків у розмірі 84 018, 45 грн, три відсотки річних 14 921, 24 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (, вул. Михайла Грушевського, буд. 1-Д, м. Київ, 01001) в дохід Держави судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2024 року.

Суддя І. В. Литвинова