Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Цалко Д.М.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петченка Юрія Арсенійовича про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 за участю третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петченка Юрія Арсенійовича про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його матір`ю. Згідно заповіту, посвідченого 03 вересня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петченком Юрієм Арсенійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 500, 501 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все що їй належатиме на день смерті і на що за законом матиме право заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач зазначає, що волевиявлення спадкодавця не було вільним і не відповідало його волі, оскільки останній не усвідомлював своїх дій внаслідок стійкого психічного розладу. У зв`язку з чим просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 03 вересня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петченком Юрієм Арсенійовичем , зареєстрований в реєстрі за № 500, за яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

31 січня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Крім того, 31 січня 2023 року ухвалою суду заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено повністю: заборонити Десятій Київській державній нотаріальній конторі вчиняти дії, пов`язані з видачою свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання рішенням законної сили.

28 лютого 2023 року ухвалою суду клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про витребування доказів задоволено: витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Київський міський госпіталь ветеранів війни (вул. Федора Максименка, 26, м. Київ, 04075) медичні картки (довідки) щодо епікризу стану здоров`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, 28 лютого 2023 року ухвалою суду призначено по справі судово-психіатричну (посмертну) експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: Чи страждала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , психічними захворюваннями та/або психологічними розладами на момент підписання заповіту від 03 вересня 2021 року? Якщо так, то якими саме? Чи могла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними в момент підписання заповіту від 03 вересня 2021 року?; провадження по справі зупинено.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року ухвалу Дніпровського районного суду від 28 лютого 2023 року залишено без змін.

07 червня 2023 року до суду надійшло клопотання Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України надання додаткових матеріалів.

Ухвалою суду від 15 червня 2023 року поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 05 липня 2023 року постановлено: витребувати у Київського міського клінічного госпіталю ветеранів війни (вул. Федора Максименка, 26, м. Київ, 04075) медичні карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , № 2012, 4248, 5397 за 2019 рік; № 643 за 2020 рік; № 2355, 3836, 4216 за 2021 рік; № 58 за 2022 рік; витребувати у Центру первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району м. Києва (просп. Миру, 19/18, м. Київ) медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; витребувати у Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» (вул. Миропільська, 8, м. Київ, 02192) довідку, а якщо зверталась, медичну карту амбулаторного/стаціонарного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, ухвалою суду від 05 липня 2023 року постановлено направити цивільну справу до Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України (04655, вул. Кирилівська, 103, м. Київ) для проведення судово-психіатричної (посмертної) експертизи, яка призначена відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року; провадження по справі зупинено.

07 вересня 2023 року до суду надійшло клопотання Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України надання додаткових матеріалів.

Ухвалою суду від 07 вересня 2023 року поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 23 листопада 2023 року постановлено направити цивільну справу до Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України (04655, вул. Кирилівська, 103, м. Київ) для проведення судово-психіатричної (посмертної) експертизи, яка призначена відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року; провадження по справі зупинено.

31 січня 2024 року до суду надійшли матеріали цивільної справи разом із висновком експерта.

Ухвалою суду від 02 лютого 2024 року поновлено провадження по справі та призначено підготоче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 14 березня 2024 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

24 квітня 2024 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петченко Юрій Арсенійович в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що позивач є сусідом. З ОСОБА_4 періодично зустрічалася на сходинках. Вона погано бачила та погано ходила, хворіла. Бували випадки, коли не впізнавала свідка, не могла відповісти на питання або не розуміла відповіді. Плутала день і ніч, вночі активно себе вела.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що позивач, який є родичем її чоловіка, попросив її бути присутньою у нотаріуса під час складання заповіту. Разом з нотаріусом вона приїхала до ОСОБА_4 , яка її впізнала, запитала про маму свідка та повідомила, що хоче на онука зробити заповіт.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що позивач є її двоюрідним братом, а відповідач - племінником. ОСОБА_4 періодично лікувалася у Київському міському госпиталі "Ветеранів війни" з приводу ішемичної хвороби серця, гіпертензії. Свідок кожен день до неї заходила та спілкувалася. У ОСОБА_4 був ясний ум, вона навіть після операції на очі готувала собі їжу, ходила сама до лікарні.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_4 - його мати- на страждала на психічні захворювання та на обліку не знаходилася. У неї був підвищенний тиск, робила операцію на очі. Коли мати лікувалася у Київському міському госпиталі "Ветеранів війни", він їздив до неї та спілкувався.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно заповіту, посвідченого 03 вересня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петченком Юрієм Арсенійовичем , зареєстрований в реєстрі за № 500, 501 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все що їй належатиме на день смерті і на що за законом матиме право заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 15-16, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13, т. 1).

Позивач просить визнати недійсними заповіт, посвідчений 03 вересня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петченком Юрієм Арсенійовичем , зареєстрований в реєстрі за № 500, за яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Підставою для задоволення позовних вимог позивач визначає те, що волевиявлення спадкодавця не було вільним і не відповідало його волі, оскільки останній не усвідомлював своїх дій внаслідок стійкого психічного розладу.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк.

Позивач скористався процесуальним правом подачі додаткових пояснень на позовну заяву, в яких зазначив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , підписуючи заповіт від 03 вересня 2021 року не мали права бути свідками, оскільки є близькими родичами спадкоємця ОСОБА_4 , чим порушили ст. 1253 ЦК України.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петченко Юрій Арсенійович не скористався процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним.

За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Статтею 1247 ЦК України визначено загальні вимоги до форми заповіту. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до ч. 2, 3 якої визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Стаття 1257 ЦК України, передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою (ст. 44 Закону України «Про нотаріат»).

Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 06 листопада 2011 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220,частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно п. 7 зазначеної постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи призначення експертизи є обов`язковим.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 1336 від 26 грудня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період підписання заповіту від 03 вересня 2021 року виявляла ознаки «Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу (гіпертонічна хвороба, дисциркуляторна енцефалопатія з мнестичним зниженням (F 06.8 за МКХ-10). За своїм психічним станом на період підписання заповіту від 03 вересня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (а.с. 69-72, т. 2).

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновок експерта є повним, обґрунтованим, під час проведення експертизи досліджувались всі обставини стосовно психічного стану ОСОБА_4 . Висновок експерта містить докладний опис отриманих експертами матеріалів, та відомостей, які встановлені при дослідженні об`єктів експертизи, обґрунтування даних про психічний стан особи. На кожне з поставлених судом питань надано відповіді по суті, які є повними, зрозумілими, вичерпними та науково обґрунтованими.

Твердження позивача про присутність близьких родичів ОСОБА_10 та ОСОБА_7 як свідків при посвідченні заповіту не спростовує висновків експертизи, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період підписання заповіту від 03 вересня 2021 року усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними .

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо спростування висновку судово-психіатричної експертизи, абсолютної неспроможності спадкодавця в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій, чим не виконано вимоги ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, підстав для відхилення висновку експерта судом не встановлено.

Оскільки позивачем не надано доказів абсолютної неспроможності спадкодавця та дарувальника в момент вчинення оскаржуваних правочинів розуміти значення своїх дій, відсутні правові підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним, відтак, у задоволенні позовних вимог по цій справі слід відмовити повністю.

У відповідності до ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 16, 27, 30, 202, 203, 215, 216, 225, 1216, 1217, 1233, 1234, 1236, 1247, 1248, 1257 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», п.п.2,4,7,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 142, 247, 259, 263, 264-265, 273, 354,355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петченка Юрія Арсенійовича про визнання заповіту недійсним відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30 квітня 2024 року.

Суддя Н.Є. Арапіна