Справа № 539/730/24
Провадження № 2-о/539/39/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Коваленко О.А.,

при секретарі Ануфрієвій Н.М.,

з участю: заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Жаги Е.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Жага Едуард Григорович, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області, про встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною батьком, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 р. заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною батьком, в обґрунтування якої зазначив наступне.

Він є батьком неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини ОСОБА_2 , з якою шлюб розірвано за рішенням Лубенського міськрайонного суду від 16.08.2019 р., після початку військових дій на території України виїхала до Республіки Туреччини та ніякої участі у вихованні дочки не приймає, а Єва залишилася повністю під його опікою.

З метою захисту прав та інтересів дитини, він змушений звернутися до суду із вказаною заявою, для підтвердження факту того, що він самостійно виховує і здійснює догляд за неповнолітньою дочкою без будь-якої сторонньої допомоги та участі матері, що зможе забезпечити безпеку дитини, її належне виховання, навчання, а також захист його прав, як батька.

При цьому зауважує на те, що відповідно до абз.5 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник, адвокат Жага Е.Г.,

вимоги заяви підтримали повністю.

Заінтересована особа: ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення даної заяви не заперечує. Крім цього, в заяві зазначає, що вона не має можливості взагалі брати участь у вихованні і догляді за неповнолітньою дочкою, у березні 2022 р. виїхала за межі України до Туреччини, де проживає до цього часу, що унеможливлює її участь у житті дитини. Підтверджує, що останні роки повністю вихованням і здійсненням догляду за неповнолітньою дочкою займається заявник - ОСОБА_1 .

Представник заінтересованої особи - Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області у судове засідання також не з`явився по заяві про розгляд справи без їх участі, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду.

Суд, заслухавши заявника та його представника, дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа - ОСОБА_2 (арк.спр.25).

Згідно з рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.08.2019 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (арк.спр.27-28).

Як свідчить надана копія акту обстеження умов проживання від 04.01.2024 р., складений головними спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради, заявник ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання добрі, між батьком та донькою панують теплі, дружні стосунки, дитина виявила бажання проживати з батьком (арк.спр.29).

Із характеристики за місцем навчання ОСОБА_5 вбачається, що вона є ученицею 10 А класу Академічного Ліцею Європейський. За час навчання зарекомендувала себе як дисциплінарна, старанна та працелюбна учениця. Володіє навчальним матеріалом на достатньо високому рівні. Батько приділяє належну увагу вихованню доньки, проте її мати за час навчання ніколи не цікавилася досягненням доньки, навчальний заклад не відвідувала, не спілкувалася з вчителями і класним керівником (арк.спр.30).

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладений у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Як зазначено у висновку Верховного Суду, зробленому у постанові від 23.12.2020 р. у справі № 712/11527/17, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже потім права батьків.

Зокрема, ч.2, ч.3 ст.157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Визначення місця проживання дитини само по собі не свідчить про відсутність участі матері або батька у вихованні дитини.

Посилання заявника на те, що після повномасштабного вторгнення рф на територію України колишня дружина виїхала до Республіки Туреччини та ніякої участі у вихованні дочки не приймає, а дитина залишилась проживати з ним, не може само по собі свідчити про відсутність участі матері у вихованні дочки.

У постанові Верховного Суду від 13.06.2018 р. у справі № 822/2446/17 було викладено позицію, що розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з батьком, не доводить факту відсутності участі матері у вихованні дитини, тоді як рішення суду про позбавлення особи батьківських прав є належним підтвердженням факту самостійного виховання дитини одним з батьків.

Для встановлення обставин самостійності виховання батьком дитини визначення її місця проживання з цим батьком не є самостійною умовою, а обов`язковим елементом є підтвердження однієї з обставин: смерті матері (визнання її безвісти зниклою або оголошення померлою), позбавлення батьківських прав, відібрання в неї дитини без позбавлення її батьківських прав, неможливість матері за станом здоров`я брати участь у вихованні дитини. Тобто мають існувати такі обставини, які свідчать про те, що лише батько дитини забезпечує реалізацію батьківських прав у зв`язку з неможливістю або ухиленням матері від їх реалізації.

Таким чином, дослідивши надані докази, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною батьком.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 293,294, 315, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області (юридична адреса: 37500 Полтавська обл., м. Лубни, вул. Ярослава Мудрого, 33, Код ), про встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною батьком, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 26.04.2024 р.

Суддя Коваленко О.А.