_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/314/22
Провадження № 2/947/153/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2024 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Огренич І.В.

за участю секретаря - Грабової Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс», треті особи: ОСОБА_2 , ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», про відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який 15.04.2024 року уточнила, та просить стягнути з ТОВ «Північ Транс» моральну шкоду завдану каліцтвом або іншим ушкодження здоров`я, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в розмірі 202384,58 гривень, посилаючись на те, що 02.12.2019 о 06:40 год., в темний час доби на неосвітленій ділянці дороги проспекту Небесної сотні, поблизу будинку 37-а в смт. Лиманка, Овідіопольського району, Одеської області сталась дорожньо-транспортна пригода, під час якої, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «БАЗ», р/н НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка рухалась в попутному напрямку вздовж правого краю проїзної частини. Внаслідок даної події, пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою грудної клітини зліва, закритого перелому лівої гомілки. Позивачем було отримано страхове відшкодування від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у тому числі суму моральної шкоди у розмірі 1842,06 грн., яка на думку позивача не покриває повний розмір завданої моральної шкоди. В обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди ОСОБА_1 зазначає, що її родичам постійно доводилось доїжджати до лікарні, витрачати час та гроші на проїзд, щоб провідати та забезпечити всім необхідним травмовану ОСОБА_1 ; довелось придбати новий, зручний одяг, взуття, корсети, спеціальні медичні еластичні панчохи та інше, змінити продукти харчування для забезпечення організму вітамінами та мінералами; необхідністю постійно проходити курси реабілітації, консультування та відвідування медичних закладів для спостереження та відновлення здоров`я та організму, що понесло додаткові фінансові витрати; перенесенням сильного фізичного болю, який виник у зв`язку з отриманням травм та неодноразовим хірургічним втручанням; докладання неймовірних зусиль для того щоб почати ходити та відновлення здоров`я; втрати можливості самостійно продовжувати звичний ритм свого життя, працювати в положенні стоячі, потреба в сторонньої допомоги в щоденних потребах (одягання, миття, вихід з дому), що спричиняє їй відчуття безпорадності, пригніченості та немочі. Оскільки, причинена позивачу шкода була завдана джерелом підвищеної небезпеки, і управління транспортним засобом здійснював водій, який перебував у трудових відносинах з відповідачем, то шкоду зобов`язаний відшкодувати саме власник джерела підвищеної небезпеки. Також позивачка просила стягнути судові витрати.

Представник позивачки - адвокат Ієговська А.О. до судового засідання не з`явилась, просила проводити розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Також надав до суду відзив в якому зазначив, що тілесні ушкодження були завдані позивачці саме через порушення правил дорожнього руху самою позивачкою, що підтверджується постановою слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області про закриття кримінального провадження № 0001925 від 30.06.2019р. Також, відповідач посилається на відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди через не доведення позивачем факту отримання страхового відшкодування та його розміру, що призводить до неможливості встановлення розміру моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню відповідачем, при цьому посилається на позиції Великої Палати Верховного Суду від 755/18006/15-ц від 04.07.2018р., по справі № 147/66/17 від 14.12.2021. Надані в обґрунтування позовної заяви документи та доводи щодо моральної шкоди вважає непідтвердженими належними документами та такими, що є надуманими. Понесення позивачем та його родичами фінансових витрат вважає такими, що не мають будь-якого відношення до моральної шкоди.

3-ті особи: ОСОБА_2 , представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до судового засідання не з`явились, повідомлялись.

29.03.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача. У відзиві представник позивача посилається на норми ЦК України, де зазначено, що для повного відшкодування завданої шкоди, особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, при цьому посилається на правові позиції Верховного Суду від 17.10.2018р. по справі № 638/17731/16, від 17.05.2018р. по справі № 175/402/17, від 14.12.2021р. по справі № 147/66/17. Також, представник позивача зазначає, що водієм ОСОБА_2 не було відшкодовано заподіяної моральної шкоди, а лише відшкодовано витрати на лікування, які не підтвердженні матеріально. Відсутність вини водія та закриття кримінального провадження не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати шкоди, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

31.03.2023 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та клопотання з додатками на підтвердження надсилання відзиву сторонам по справі. У запереченні представник відповідача посилається на порушення представником позивача норм ЦПК України при поданні відповіді на відзив; щодо ненадання доказів отримання страхового відшкодування; зазначає про те, що визнання суми страхового відшкодування підтверджує відсутність необхідності встановлення різниці між страховим відшкодуванням та завданими збитками, при цьому посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові по справі № 147/66/17 від 14.12.2021р.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 02.12.2019 о 06 годині 40 хвилин, в темний час доби на неосвітленій ділянці дороги проспекту Небесної сотні, поблизу будинку 37-а в смт. Лиманка, Овідіопольського району, Одеської області сталась дорожньо-транспортна пригода, під час якої, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним автобусом «БАЗ», р/н НОМЕР_1 , допустив наїзд передньою правою частиною свого автомобіля на пішохода ОСОБА_1 , яка рухаючись в попутному напрямку вздовж правого краю проїзної частини та раптово змінила напрямок свого руху ліворуч.

Внаслідок даної події, пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою грудної клітини зліва, закритого перелому лівої гомілки.

За даним фактом 02.12.2019 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001925 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

30.06.2019 слідчим СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 було винесено постанову про закриття кримінального провадження у відповідності до якої, кримінальне провадження, відомосте про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001925 від 02.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Постановою слідчого встановлено, що пішохід ОСОБА_1 своїми діями порушила вимоги п.п. а), б) п. 4.14 «Правил дорожнього руху України», де зазначено:

п. 4.14. Пішоходам забороняється:

а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Окремо слідчим встановлено, що пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження внаслідок власної вини.

Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «БАЗ», р/н НОМЕР_1 була забезпечена полісом серії АМ/9307754 виданого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Відповідно до полісу серії АМ/9307754 виданого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 100000,00 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200000,00 грн. на одного потерпілого.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надані на виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 04.04.2023 матеріали страхової справи № АМ.9307754.L0001.01 за зверненням представника позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявами про виплату страхового відшкодування, які підтверджують, наступні обставини.

29.01.2020 представником позивача було направлено до страховика - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву про виплату страхового відшкодування разом з додатками (медичними картками, фіскальними чеками). Заявою про виплату страхового відшкодування представник позивача просив виплатити страхове відшкодування, яке складається з відшкодування витрат на лікування, відшкодування пов`язані із тимчасовою втратою працездатності, відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою (у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю).

Листами представника позивача від 15.01.2021р., 31.06.2020р., 21.08.2020р., 04.05.2020р., 24.03.2020р. неодноразово надсилались страховику додаткові документи та докази понесених витрат, тощо.

27.01.2021 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» складено страховий акт № АМ.9307754.L0001.01, яким встановлено розмір страхового відшкодування -88 759,64 грн., який підлягає виплаті.

Згідно розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № АМ.9307754.L0001.01 від 27.01.2021 страхове відшкодування складається з фактичних витрат на лікування у розмірі 36841,58 грн., стійкої втрати працездатності (3 гр.) у розмірі 50076,00 грн., моральної шкоди (5%) у розмірі 1842,06 грн.

Платіжним дорученням № 559 від 28.01.2021 підтверджується виплата страхового відшкодування у розмірі 88 759, 64 грн. на користь ОСОБА_5 , як представника потерпілої.

Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: № 932/7530/21 від 07 червня 2023 року; №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року).

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Отже, положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1167 ЦК України, тому за загальним правилом перевага у вирішенні вказаного спору повинна надаватися спеціальним нормам. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року по справі № 606/1630/21.

Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили.

Керуючись вищевикладеним та положеннями ЦК України, можливо дійти висновку, що за відсутності вини водія ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «БАЗ», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не обмежена в праві отримати завдану в результаті ДТП моральну шкоду.

Згідно з частини першою статті 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регресу відповідно до статті 1191 ЦК України.

Під час надання пояснень представником відповідача, судом було встановлено, що водій ОСОБА_2 на момент ДТП перебував в трудових відносинах з відповідачем, транспортний засіб «БАЗ», р/н НОМЕР_1 належав відповідачу, а тому вищезазначені обставини вважаються судом встановленими.

Встановивши, що транспортний засіб «БАЗ», р/н НОМЕР_1 належав відповідачу, а водій ОСОБА_2 на момент ДТП перебував в трудових відносинах з відповідачем суд приходить до висновку про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» є належним відповідачем по справі.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Матеріалами судової справи встановлено та сторонами не оскаржується, що на момент ДТП (02.12.2019 р.) цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «БАЗ», р/н НОМЕР_1 була забезпечена полісом серії АМ/9307754 виданого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Відповідно до полісу серії АМ/9307754 виданого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 100000,00 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200000,00 грн. на одного потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

В обґрунтування вимог позову у позовній заяві зазначено, що з урахуванням перенесених позивачем моральних страждань та фізичного болю, що будуть супроводжувати позивача довготривалий час, а можливо і все життя, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан її психологічного здоров`я, розмір моральної шкоди позивач оцінює у 204226,64 грн., який складається з відшкодування моральної шкоди.

Представник позивача підтвердив, що страховиком було сплачено на їх користь страхове відшкодування, у тому числі включаючи моральну шкоду у розмірі 1842,06 грн. Відтак, представник позивача вважає, що сума моральної шкоди, яка повинна бути стягнута з відповідача складає 202384,58 грн., тобто, як різниця між завданою шкодою та страховою виплатою.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Вищезазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17; від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц; від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц.

У відповідності до ст. 23.1. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

-шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

-шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

-шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

-моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

-шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно ст. 26-1 відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З урахуванням розміру моральної шкоди який підлягає відшкодуванню потерпілому (5%) та суми страхового відшкодування, яка складається з фактичних витрат на лікування у розмірі 36 841,58 грн., стійкої втрати працездатності (3 гр.) у розмірі 50 076,00 грн., що у загальному розмірі складають 86 917,58 грн. то сума моральної шкоди, яка повинна була бути відшкодована страховиком на користь позивача складає 4345,89 (5% від загальної суми страхової виплати у розмірі 86 917,58 грн.). Всупереч вищевикладеному, страховиком було визначено та сплачено суму моральної шкоди у розмірі 1842,06 грн., що підтверджує виплату страхового відшкодування в неповному розмірі.

Не пред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди (постанова Верховного Суду від 16.06.2021р. по справі № 199/4778/18).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 від 04.07.2018р. по справі №755/18006/15-ц).

Представником позивача обґрунтованої відповіді щодо заперечень представника відповідача надано не було. На запитання суду з приводу не пред`явлення вимог до страховика для відшкодування завданої моральної шкоди, представник позивача повідомив, що це їх право, а не обов`язок.

Однак, суд вважає, що не пред`явлення вимог до страховика за наявності на те підстав підтверджує, що виплачена сума моральної шкоди у розмірі 1842,06 грн., яка визнається та не оскаржується позивачем підтверджує повне та достатнє відшкодування шкоди (моральної шкоди) та виключає підстави для покладення відповідальності на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також суд звертає увагу на те, що не обґрунтування заподіяння моральної шкоди та не обґрунтування заявленого розміру відшкодування моральної шкоди є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди з боку суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 800/416/17).

На підтвердження позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди представник позивача посилається на те, що родичам позивачки постійно доводилось доїжджати до лікарні, витрачати час та гроші на проїзд, щоб провідати та забезпечити всім необхідним травмовану ОСОБА_1 ; довелось придбати новий, зручний одяг, взуття, корсети, спеціальні медичні еластичні панчохи та інше, змінити продукти харчування для забезпечення організму вітамінами та мінералами; необхідністю постійно проходити курси реабілітації, консультування та відвідування медичних закладів для спостереження та відновлення здоров`я та організму, що понесло додаткові фінансові витрати; перенесенням сильного фізичного болю, який виник у зв`язку з отриманням травм та неодноразовим хірургічним втручанням; докладання неймовірних зусиль для того щоб почати ходити та відновлення здоров`я; втрати можливості самостійно продовжувати звичний ритм свого життя, працювати в положенні стоячі, потреба в сторонньої допомоги в щоденних потребах (одягання, миття, вихід з дому), що спричиняє їй відчуття безпорадності, пригніченості та немочі; погіршення самопочуття, швидка втомлювальність, неможливість довгий час знаходитись стоячі, улюблена робота стала тягарем бо пов`язана з перебуванням у стоячому положенні цілий день, що викликає нестерпний біль; необхідністю звертатись за допомогою до близьких родичів; родина відчуває напруженість та тривогу, оскільки стан її здоров`я різко погіршився; біль та страх глибоко поселились в душі та буденності.

Посилання представника позивача в частині витрачання родичами позивача часу та грошей на проїзд, щоб провідати та забезпечити всім необхідним травмовану ОСОБА_1 ; придбання нового, зручного одягу, взуття, корсетів, спеціальних медичних еластичних панчох тощо, зміна продуктів харчування для забезпечення організму вітамінами та мінералами; необхідністю постійно проходити курси реабілітації, консультування та відвідування медичних закладів для спостереження та відновлення здоров`я та організму, що понесло додаткові фінансові витрати не можуть бути доказами моральної шкоди, оскільки відносяться до матеріальних збитків.

Посилання представника позивача в частині втрати можливості позивача самостійно продовжувати звичний ритм свого життя, працювати в положенні стоячі, потреба в сторонньої допомоги в щоденних потребах (одягання, миття, вихід з дому), що спричиняє їй відчуття безпорадності, пригніченості та немочі; погіршення самопочуття, швидка втомлювальність, неможливість довгий час знаходитись стоячі, улюблена робота стала тягарем бо пов`язана з перебуванням у стоячому положенні цілий день, що викликає нестерпний біль; необхідністю звертатись за допомогою до близьких родичів; родина відчуває напруженість та тривогу, оскільки стан її здоров`я різко погіршився; біль та страх глибоко поселились в душі та буденності не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Представником позивача також не надано доказів продовження позивачу групи інвалідності на 2022, 2023, 2024 рік, що підтверджує необґрунтованість заявлених вимог в частині зміни ритму життя, потреби в сторонній допомозі, тощо.

Надання представником позивача плану реабілітаційних заходів по медичній реабілітації на період з 20.10.2022 по 20.10.2023р. містить наступні діагнози: амбліобія (порушення зору), катаракта (порушення зору), ПДС (дегенерація сітчатки ока), міопія (корткозорість), астигматизм (порушення зору), вальгусна деформація 1 пальців обох стоп (ортопедична патологія), анізометропія (порушення зору), які в своїй сукупності взагалі не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку та не можуть бути підтвердженням завдання моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду по справі № 752/17832/14-ц).

Судом встановлено та підтверджується поясненнями сторін, що водієм ОСОБА_2 було відшкодовано на користь позивача суму у розмірі 50 000,00 грн. з метою компенсації витрат на лікування. Розписки, які це підтверджують в матеріалах справи відсутні та сторонами не надані.

Відповідно до відповіді на відзив представник позивача зазначає, що грошові кошти були надані для покриття витрат на лікування позивача, які документально не підтверджені. Вищезазначені посилання представника позивача не знаходять свого документального підтвердження, а тому розглядаються судом не більше ніж припущення.

За відсутності належного документу, який міг би підтвердити чи спростувати підставу передачі грошових коштів та використання грошових коштів наданих водієм позивачу за призначенням, суд критично сприймає дану інформацію отриману в результаті розгляду справи та вважає вона може підтверджувати, як відшкодування витрат на лікування, так і відшкодування завданої моральної шкоди.

При таких обставинах та з огляду на те, що позивачем було отримано страхове відшкодування у розмірі 88 759,64 грн., з яким позивач згоден та яке включає виплату моральної шкоди та суми відшкодування збитків від водія в розмірі 50 000,00 грн., недоведеністю наявність моральної шкоди, яка не покривається страховим відшкодуванням, суд вважає вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 12,13, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс», треті особи: ОСОБА_2 , ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», про відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено та підписано 26.04.2024.

Суддя Огренич І. В.