ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/5034/20 Номер провадження 22-ц/814/105/24Головуючий у 1-й інстанції Пашнєв В.Г. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Дорош А.І., Лобов О.А.,

секретар:Кириченко В.В.

розглянувши у відкитому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 04 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Харківської міської ради про встановлення місця проживання дитини з матірю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Холодногірському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визачення місця проживання малолітньої дитини з батьком, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 з нею, також просила у своїй позовній заяві визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні відповідача з дитиною.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що подружні відносини у сторін не склалися, тому 03.10.2018 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка разом з дочкою продовжувала проживати в квартирі матері відповідача, але через агресивний характер відповідача, змушена була змінити місце проживання, орендувавши двокімнатну квартиру. Позивачка стверджує, що починаючи з часу її переїзду в окреме від відповідача місце проживання, відповідач в односторонньому порядку без згоди позивачки змінив порядок проживання дочки та наполягає на тому, щоб їх спільна дочка проживала тиждень з батьком, а тиждень з матір`ю. Проте, з таким порядком позивач не погоджується, вважає, що в такому разі дитина не має визначеного місця проживання. У зв`язку з пригніченим станом доньки що виник в наслідку вищевказаних подій позивачка звернулася по допомогу до спеціалістів. Так, невролог, визначив, що дочка має неврозний стан, психолог відзначив високий рівень стресу, протестуючу позицію, нестійкий емоційний стан, психіатр діагностував неврозний стан.

Позивач на подання позову мала постійне місце роботи та заробіток, позитивно характеризувалась за місцем роботи, не притягалася до відповідальності, вважає, що дитина має проживати разом з нею.

У листопаді 2020 року відповідач у свою чергу пред`явив зустрічний позов про визначення місця проживання дитини з батьком. У своїй позовній заяві стверджує, що у нього є домовленість з позивачкою про те, що їх дитина проживає почергово один тиждень у батька, а один тиждень у матері. Такий порядок склався після розірвання шлюбу, коли сторони певний час продовжували проживати разом після розірвання шлюбу і зберегли такий порядок проживання дитини після переїзду позивачки в окреме житло. Відповідач вважає, що мати б`є дитину, розбещує та має намір вивезти дитину за кордон до США, де в неї є наречений. Крім того, відповідач вважає, що мати відвідала з дитиною психіатра без його згоди, навіть не повідомивши його, що є порушенням його прав як батька та чинного законодавства у галузі психіатрії.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 04 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей по Холодногірському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення місця проживання дитини з матір`ю- задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір*ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн.. 80 коп.

Зустрічній позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Холодногірському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання місця проживання малолітньої дитини з батьком - залишено без задоволення.

В апеляційному пордку рішення оскаржив ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що судом пешої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права , суд не врахував всі обставини справи , що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Скаржник зазначає, що у позові та доданих як докази матеріалах , відсутні будь які підтвердженн поганого ставлення батька до доньки .

ОСОБА_1 вказує , що саме його відмова на вивезення доньки за кордон ( у США з метою одруження ОСОБА_2 - матері ОСОБА_3 ) була підставою для зверненннядо суду із позовом про становлення місця проживання дитини із матірю та визначення способу участі батька у вихованні дитини .

Також апелянт вказує, що рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_2 задоволено повністю , проте оскаржуваним рішенням не вирішено питання участі батька у вихованні дитини , натомість матеріали справи не містять заяви про відмову позивача за первісним позовом від вказаної вимоги.

Скаржник посилається на те , що ним надано всті необхідні та достітні докази на підтвердження своїх вимог і заперечень , у зв`язку із чим просить суд скасувати рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 04 лютого 2022 року та ухвалити нове , яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Холодногірському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визачення місця проживання малолітньої дитини з батьком - задовольнити в повному обсязі.

Судовим розглядом встановлено , що у період з 15 травня 2014 року по 03 жовтня 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова 03 жовтня 2018 року.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15 травня 2014 року.

Судовим наказом Ленінського районного суду м. Харкова від 26.03.2020 у справі № 642/1554/20 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів на утримання спільної дочки.

Відповідно до харакеристики директора Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №108 Л.М.Закіпіної та класного керівника ОСОБА_4 від 18.11.2020, ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем навчання у Харківській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №108, батьки приділяють багато уваги розвитку, навчанню та вихованню дитини, по черзі приводять дочку до школи, у батька виходить це частіше через зайнятість матері, оскільки вона працює за містом.

Згідно відповіді КНП «Міська житяча клінічна лікарня № 19» Харківської міської ради ОСОБА_3 здорова, на диспансерному обліку не перебуває, станом здоров*я дитини опікуються обидва батьки.

Відповідно до наявних в матеріалах справи документах позивачка працювала на ТОВ "Полемос", мала регулярний дохід у вигляді заробітної плати, зарекомендувала себе на роботі позитивно, винаймала двокімнатну квартиру поруч зі школою, куди ходила дитина, в якій відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов створила належні умови для навчання та виховання дитини.

Відповідно до наданих відповідачем документів, він проживає у трикімнатній квартирі разом зі своєю матір`ю, де відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов є належні умови для розвитку та виховання дочки. Суду надав податкові декларації платника єдиного податку за період до 2016 року, в якому відобразив отриманий дохід фізичної особи-підприємця.

ОСОБА_2 згідно наданої довідки Міністерства внутрішніх справ України № не притягалася до кримінальної відповідальності та не має судимостей.

В ході судового розгляду справи відповідач пропонував позивачці укласти мирову угоду (заява відповідача (т. 2 а.с.61-62, 80-83)), закріпивши існуючий порядок визначення місця проживання дитини, почергово тиждень з батьком, а тиждень з матір`ю. Проте, позивачка у своїй відповіді на заяву (т. 2 а.с. 68-70, 85-87) стверджувала, що не довіряє відповідачеві, а існуючий порядок лише шкодить дитині та її інтересам.

Наразі ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживають у США. ОСОБА_2 має роботу , та утримує доньку адже у відповідача за первісним позовом згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 22.02.2024 наявна заборгованість зі сплати аліментів у сумі 75 679,62 грн. Дитина повертатися до України бажання не виявляє.( т.2 а.с.164-181)

Відповідно до ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Відповідно ч.ч. 7-10 с. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

В силу частин першої та другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною асамблеєю Організацією Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Суд першої інстанції , задовольняючи первісний позов виходив з того, що згідно висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , складеного 17.02.2021 Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, яким рекомендовано визначити місце проживання малолітньої дитини дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із матір`ю ОСОБА_2 , вказуючи , що за місцем постійного місця проживання дитини, де вона проживає, створено усі умови для розвитку її особистості, побудови гармонійної картини світу, якщо забрати дитину із звичного для неї середовища, то це може призвести до негативних наслідків.

Натомість, висновків Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Зважаючи на що , суд апеляційної інстанції погоджується із висновками районного суду щодо доцільності визначення місця проживання дитинм разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Щодо посилань ОСОБА_1 на те , що вимога щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини не вирішена ршенням районного суду , колегія суддів приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенція про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Проте , зважаючи на те, що до матеріалів справи долучені докази перебування ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 у США , наразі є неможливим визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини шляхом спільного проведення часу у вихідні та на канікулах , як про це вказано у прохальній частині позову ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 перебуває на території України . Та вказана обставина не може позбавити позивача за зустрічним позовом права на спілкування з донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України).

Частинами другою, третьою статті 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Законодавство України передбачає, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З цього приводу Верховним Судом (у постанові від 29 червня 2022 року по справі № 753/7395/20) зроблено висновок, що ані законодавство України, ані міжнародні документи не містять норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом щодо дитини. Тобто, той із батьків, хто залишився в Україні, не повинен втратити зв`язок із дитиною через фактичну відсутність можливості бачитися з нею.

З огляну на що , доцільним та необхідним є надання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 можливості спілкування з їх спільною донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 за допомогою засобів телефонного зв`язку з використанням інтернет мережі.

Відтак наявна необхідність організувати спілкування дитини із батьком у режимі відеозв`язку через мобільні телефони, що буде сприяти підтриманню зв`язку дитини із батьком до часу, повернення дитини до України.

На противагу цьому , варто зазначити , що апелянтом не надано доказів , які б свідчили про те що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною телефоном. Окрім того , як вбачається з позову ОСОБА_2 не висловлювала заперечень щодо участі батька у вихованні дитини шляхом спілкування телефоном та за допомогою інтернету без обмежень.

У зв`язку із чим , наведені в апеляційній скарзі доводи, не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 04 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов