РІШЕННЯ

Іменем України

14.03.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судових засідань Венгринюк О.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Відділ у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 24.07.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 30.06.2011 року, виданим Міським відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції. 15.06.2021 року рішенням Франківського районного суду м. Львова у справі № 465/539/21 було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Після розірвання шлюбу син ОСОБА_5 почав проживати разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Фактично з самого моменту розлучення у сторін почалися непорозуміння щодо прийняття батьком участі у вихованні сина, його відвідуванні, створювались штучні перешкоди зі сторони відповідача та її рідних стосовно нормального спілкування позивача із сином. Дитину, без жодних пояснень і причин, повністю ізольовано від позивача та налаштовано проти нього. Всі його намагання, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому, ігнорує будь-які спроби поспілкуватись та штучно створює такі обставини, через які він не може бачитись із сином. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, способом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, він вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою.

Зважаючи на викладене, просить суд зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4 , а саме: безперешкодні зустрічі з дитиною без участі будь яких інших осіб щовівторка та щоп`ятниці з 15 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, щонеділі з 10 години 00 хвилин до 22 години 00 хвилин; безперешкодне проведення відпустки з дитиною без участі ОСОБА_2 - щороку у літній період строком на 15 діб; безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження сина (з можливою участю інших осіб) кожного року 02-го червня з 08 години 00 хвилин до 22 години 00 хвилин; безперешкодна участь у спільному святкуванні державних свят України - на кожне державне свято України з 08 години 00 хвилин до 22 години 00 хвилин; необмежене спілкування з сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. Також позивач клопоче, щоб зобов`язати ОСОБА_2 за два дні до дня зустрічі з сином надати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін - повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 27.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що ОСОБА_1 з березня 2020 року жодних коштів в сім`ю не давав, в тому числі на утримання сина. Спільна дитина знаходилася на її повному утриманні. Позивача син ОСОБА_5 зовсім не цікавив, місяцями він не приходив додому, мотивуючи, що у нього дуже багато роботи і тому він ночує в с. Лисиничі, де зареєстрований. На які кошти вона утримує дитину його теж не цікавило. Він просто самоусунувся від виховання сина. Відповідач жодним чином не перешкоджає позивачу бачитися із сином ОСОБА_5 , відтак, не визнає мотиви позову та позовні вимоги в цій частині. Незважаючи на усе вказане, відповідач не заперечує щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні сина, однак, не може насильно змусити останнього йти на зустрічі із ОСОБА_1 , або брати слухавку, коли він йому телефонує. З цього приводу наголошувала позивачу, що це він має знайти порозуміння із ОСОБА_5 , а не звинувачувати її у перешкоджанні цьому та ініціювати судові процеси. Однак, позивач все, що зробив, то подав даний позов, який є безпідставним і лише свідчить в черговий раз про те, що у ОСОБА_1 відсутні дійсні бажання виховувати сина, спілкуватися з ним та всіляко підтримувати і допомагати. На переконання відповідача, його ціль - в черговий раз щось довести, створити обставини морального тиску на відповідача.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04.08.2023 року зобов`язано Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання спору та способів участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16.10.2023 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23.11.2023 року підготовче провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Відділ у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо, - закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

24.02.2024 року відповідачем також подано до суду заяву про стягнення з позивача витрат на правову допомогу. Як вбачається із доданих до заяви актів, відповідач зазначає про понесення нею витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 11 700 грн. Вказану суму просить стягнути з позивача.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім цього, уточнив, що після розлучення в нього із відповідачем виникли суперечності щодо його участі у вихованні сина ОСОБА_5 . Зазначив, що ОСОБА_2 всіляко відмежувала від нього сина, на контакт не йшла, разом із своїми батьками налаштовувала сина проти батька. Попри те, що відповідач на початках обіцяла дати змогу бачитися з сином, в подальшому своїх обіцянок не дотримала, стверджувала, що "ще не час", а надалі заблокувала номер телефону позивача. Наголосив, що всіляко намагався знайти контакт із відповідачем з приводу побачень із дитиною, однак, за ініціативою ОСОБА_2 усі зв`язки було втрачено. Він вживав можливих заходів, щоб побачитися з дитиною, зокрема, відвідував ліцей №2, де вчиться син ОСОБА_5 , але зустрітися з дитиною не міг, бо матір відповідача працює у цьому навчальному закладі. Також у жовтні 2022 року намагався відвідати сина на тренуванні у футбольній спортивній секції "Рух", проводив його після тренування додому, однак, коли відповідач та її батько по це довідалися, більше ніколи не пускали ОСОБА_5 на тренування самого, постійного його супроводжували, щоб позивач не спілкувався з дитиною і настановляли сина мовчати. При цьому, довідатися номер телефону сина чи інші контакти неможливо, відповідач їх не надає.

Відповідач та її представник в судовому засіданні надали пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо задоволення позовних вимог заперечують. При цьому, зазначили, що позивач з червня 2020 року не надавав матеріальної підтримки сім`ї, на даний час хоч і сплачує аліменти в розмірі 4000 грн., однак, за їх стягненням відповідачу довелося звертатися до суду. Ще до розірвання шлюбу позивач проживав з червня 2020 року окремо у своїх батьків в с. Лисиничі, дружиною та сином не цікавився. Відповідач вказала, що на даний час перешкод у спілкуванні батька із сином ОСОБА_5 немає, відповідач жодним чином такому спілкуванню не перешкоджає, водночас у дитини відсутній психоемоційний зв`язок з батьком, а тому, примусово змушувати дитину до такого спілкування матір не бажає.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи, у попередніх судових засіданнях представник органу опіки та піклування просив прийняти рішення згідно висновку комісії Франківської районної адміністрації ЛМР, який складений за результатами розгляду питання про врегулювання спору між батьками за участі як батьків, так і дитини.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши зібрані у справі докази, доходить переконання про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини є ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 30.06.2011 року, видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції).

Як вбачається із наданих позивачем скріншотів переписок із відповідачем в мережі Viber, ОСОБА_1 впродовж жовтня 2022 року - серпня 2023 року неодноразово намагався зв`язатися із ОСОБА_2 щодо можливості побачити сина та поспілкуватися із ним. Проте, на свої запити з даних питань жодного разу не отримав відповіді.

Як підтвердила в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , вона заблокувала позивача у соціальній мережі, оскільки не вважала за доцільне продовжувати спілкування, враховуючи, що у дитини психоемоційний зв`язок із батьком відсутній.

Також відповідач не заперечила, що позивач приходив на спортивне тренування до сина, однак, вказала., що такий прихід створює дискомфорт ОСОБА_5 , який не бажає спілкуватися з батьком і є вже достатньо дорослим, щоб змушувати його до цього. Разом з цим ОСОБА_2 категорично заперечила будь-які відвідування сина батьком в день народження дитини, адже вважає, що ОСОБА_5 має право святкувати в колі родичів, з якими у нього є зв`язок та відповідні стосунки.

Згідно висновку про доцільність встановлення графіку побачень ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № НОМЕР_2 від 10.10.2023 року батько - ОСОБА_1 на засіданні комісії підтримав графік побачень, вказаний у позовній заяві. Також зазначив, що тривалий час йому створюють перешкоди в участі у вихованні сина. На засіданні комісії матір - ОСОБА_2 вказала, що у батька з сином втрачений емоційний зв`язок, тому ОСОБА_5 не має бажання проводити час разом з батьком. Малолітній ОСОБА_4 на засіданні комісії пояснив, що на даний час у нього з батьком не налагоджений зв`язок, вказав, що певний час він з батьком не спілкувався, батько не цікавився його життям. Враховуючи викладене, керуючись п.73 Порядку, ст. 12 Конвенції ООН «Про права дитини», Франківська районна адміністрація як орган опіки та піклування, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, для налагодження емоційного контакту батька з малолітнім сином рекомендує встановити ОСОБА_1 наступний графік побачень з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: 1,3 субота місяця з 12:00 год. до 14:00 год.; 2,4 неділя місяця з 16:00 год. до 19:00 год.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 15 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно з ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дітей покладаються на обох батьків, кожен з батьків у рівній мірі зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому, слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

На переконання суду під час розгляду даної справи жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із дитиною, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало потребу його побачення з дитиною у присутності інших осіб, не встановлено, матеріали справи таких доказів не містять.

Оскільки позивач є батьком дитини, то мати, з якою проживає дитина, не має права перешкоджати у здійсненні батьком своїх прав щодо виховання сина. Позбавлення позивача права щодо його участі у спілкуванні та вихованні сина може позбавити дитину родинних зв`язків з батьком, любові та турботи з боку останнього.

Заперечення відповідачем позову із вказівкою на відсутність в дитини психоемоційного зв`язку з батьком суд оцінює критично, адже такий зв`язок не може виникнути і підтримуватися за встановлених у справі обставин, а саме, коли відповідач блокує контакти позивача, систематично посилається на відсутність будь-яких зв`язків у дитини з батьком, не дає чітких відповідей на пропозиції і запити позивача про надання можливості поспілкуватися із сином. А тому, на переконання суду, налагодження зв`язків і контактів між батьком та сином неможливе без спілкування останніх, що є критично важливим для розвитку нормальних родинних стосунків та відповідає меті забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Більш того, причини розірвання шлюбу, розмір сплачуваних аліментів, особисті стосунки та образи батьків дитини, які випливають із шлюбних відносин, що припинилися, власні бачення однієї із сторін щодо готовності чи неготовності дитини до налагодження стосунків з батьком не повинні створювати перешкод для нормального спілкування кожного із батьків з дитиною, незалежно від того, проживають вони з дитиною чи ні.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність встановлення графіку побачень ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № 260001-вих-124546 від 10.10.2023 року, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково, а саме встановити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши час побачень з сином: 1 (перша) та 3 (третя) субота місяця з 12 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв.; 2 (друга) та 4 (четверта) неділя місяця з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. Окрім того, слід зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спільному святкуванні дня народження сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (з можливою участю інших осіб) у присутності матері дитини кожного року 02 червня з 08 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв.

На переконання суду, за обставин, що склалися, зазначених заходів на даний час буде достатньо для того, щоб батько міг відновити і налагодити зв`язки із сином, а процес психоемоційного злагодження не міг жодним чином негативно впливати на дитину та враховував інтереси кожної із сторін спору, забезпечуючи їх баланс.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 354 грн. 29 коп.

Щодо вимоги відповідача про стягнення суми витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, на підтвердження аргументів про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу позивачем надано суду: договір про надання правової допомоги № 0606/23 від 06.06.2023 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Гірником В.М.; додаток до договору від 20.06.2023 року; акт виконаних робіт від 18.01.2024 року на суму 3500 грн.; квитанцію № 1801/24 від 18.01.2024 року на суму 3500 грн.; акт виконаних робіт від 21.06.2023 року; акт виконаних робіт від 20.10.2023 року; квитанції № 2106/23 від 21.06.2023 року, №0606/23 від 06.06.2023 року, №2809/23 від 28.09.2023 року, №1610/23 від 16.10.2023 року на суми 3200 грн., 1200 грн., 1800 грн., 2000 грн. відповідно.

З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, часткове задоволення позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову, значення справи для відповідача, вимоги розумності і справедливості, пропорційність задоволення позовних вимог, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про задоволення вимог відповідача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 3861 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу суд вважає належним та співмірним із характером правовідносин, складністю справи та є пропорційним до результатів розгляду справи в частині задоволених і відмовлених у задоволенні вимог.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Відділ у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо задоволити частково.

Встановити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши час побачень з сином: 1 (перша) та 3 (третя) субота місяця з 12 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв.; 2 (друга) та 4 (четверта) неділя місяця з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спільному святкуванні дня народження сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (з можливою участю інших осіб) у присутності матері дитини кожного року 02 червня з 08 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору, пропорційно задоволених позовних вимог, в розмірі 354 (триста п`ятдесят чотири) грн. 29 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу, пропорційно задоволених позовних вимог, в розмірі 3861 (три тисячі вісімсот шістдесят одна) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.03.2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 .

Третя особа: Відділ у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85.

Третя особа: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85.

Суддя Величко О.В.