ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 756/8340/23

Провадження № 22-ц/4820/679/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 січня 2024 року (суддя Шевцова Л.М.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу.

В обґрунтування позову зазначав, що 29.12.2016 в м. Києві по Гаванському мості мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ореl», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Нуundaі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП йому було завдано матеріальні збитки у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу.

Постановою Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

16.03.2020 між ПрАТ «УПСК» (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведено у додатку №1 до договору, у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №АК/0504797 від 26.10.2016. Вказані обставини встановлені рішенням суду, тому не підлягають доказуванню.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.04.2020 було відкрито провадження у справі №756/4347/20 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків в порядку регресу.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.10.2020 у справі №756/4347/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 12682,08 грн завданих збитків в порядку регресу, 840,40 грн судового збору та 2500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

ФОП ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_2 16.08.2022 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69651244. 27.06.2023 приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №69651244 у зв`язку із фактичним виконанням боржником рішення суду від 29.10.2020 в повному обсязі.

Таким чином, на думку позивача, він набув право також на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення ухвали суду по справі №756/4347/20 - 22.04.2020 по день виконання боржником грошового зобов`язання в повному обсязі 26.06.2023.

Вказував, що загальний розмір інфляційних втрат за вказані періоди складає 6179,80 грн, а загальна сума 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 22.04.2020 по 26.06.2023 складає 1209,00 грн.

Враховуючи викладене вище ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, просив стягнути із відповідача 3% річних у розмірі 1209 грн та інфляційні втрати у розмірі 6179 грн 80 коп.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 січня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 1209 грн та інфляційні втрати у розмірі 6179,80 грн та 3000 витрат на професійну правничу допомогу. Вирішено питання розподілу судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому, посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає про порушення прав відповідача на захист (позбавлення можливості в належній підготовці відзиву).

Вказує, що судом першої інстанції помилково не враховано, що судовим рішенням у жовтні 2020 року стягнуто з відповідача основне зобов`язання на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , однак у цій справі до суду звернувся саме громадянин ОСОБА_1 і при підписанні позову застосовано електронний підпис громадянина, а не суб`єкта підприємницької діяльності. А тому, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про набуття ОСОБА_1 , як фізичною особою, права на кредиторські вимоги від імені ФОПа та відповідно його право на звернення до суду від свого імені. Оскільки питання стягнення страхових виплат не виникає із приватних відносин, а випливає з питань ведення підприємницької діяльності, то і стягнення витрат жодним чином не стосуються прав та свобод ОСОБА_1 , як громадянина, а тому, громадянин ОСОБА_1 не є належним позивачем у даній справі.

Водночас, стягнення коштів на приватний рахунок фізичної особи не гарантує йому юридичної захищеності ОСОБА_2 та не виключає ймовірність пред`явлення в майбутньому аналогічних вимог з боку суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 . Крім того, стягнення коштів на приватний рахунок фізичної особи не відповідає принципам оподаткування господарської діяльності, що несе ризик неправомірного виключення коштів із обсягу оподаткованого доходу.

Зазначає, що судом стягнуто суму трьох місячних платежів за період з 22.04.2020 по 04.07.2023, що виходять за межі 3-х річного строку позовної давності. Заява про застосування строків позовної давності була подана до суду відповідачем, проте судом залишена без задоволення, як наслідок, судом неправомірно покладено на відповідача розмір втрат за період з 22.04.2020 по 04.07.2020, до яких строк позовної давності сплив.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, судом не взято до уваги, що ОСОБА_3 не є особою, що наділена правом на надання професійної правничої допомоги, з огляду на відсутність у Єдиному реєстрі адвокатів України даних щодо набуття ним статусу адвоката та надана копія свідоцтва не є належним документом на підтвердження його повноважень, тому заявлені витрати на юридичні послуги не належать до витрат на професійну правничу допомогу і на відповідача не може бути покладено обов`язок щодо їх відшкодування на користь позивача.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 здійснює діяльність у сфері права, а тому критерії необхідності залучення фахівця у даній справі не містить логічного обґрунтування. Також переказ коштів за правничу допомогу за договором не містить конкретизації справи та боржника, наявні розбіжності у датах та реквізитах документів, що викликає сумніви щодо дійсності надання правничих послуг.

Вказував, що від позивача будь-яких письмових або усних вимог не надходило та заходи досудового врегулювання спору не вживалися, отже апелянт будучи впевненим у відсутності будь-яких боргів, не мав змоги довідатися про наявність фінансових претензій та вимог з боку позивача чи інших кредиторів.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись повністю з таких підстав.

Встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року у справі №756/4347/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 12682 грн 08 коп в рахунок відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, 2500 грн витрат на правничу допомогу, 840 грн 80 коп судового збору.

Відповідно до зазначеного рішення, 29.12.2016 о 21 год. 35 хв. в м. Києві по Гаванському мості ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Ореl», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Нуundai», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 10.02.2017 у справі №758/953/17 відповідача було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

05.04.2017 ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснила виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 12682,08 грн.

16.03.2020 між ПрАТ «УПСК» (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено договір №13/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору, у тому числі, право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АК/0504797 від 26.10.2016.

Вищевказані обставини встановлені рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/4347/20, відтак, відповідно до 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 16.08.2022 постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва відкрито виконавчого провадження №69651244 щодо примусового примусового виконання виконавчого листа №756/4347/20, виданого Оболонським районним судом м. Києва 21.06.2022, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 12682 грн 08 коп в рахунок відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, 2500 грн витрат на правову допомогу, 840 грн 80 коп судового збору (а.с. 16-17).

27.06.2023 постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва закінчено виконавче провадження №69651244 у зв`язку із фактичним виконанням боржником рішення суду від 29.10.2020 в повному обсязі (а.с. 18-19).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 ст. 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положення ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачають, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц міститься висновок про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконанням грошового зобов`язання.

Предметом позову у справі є стягнення, на підставі частини другої статті 625 ЦК України, 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання в сумі 1209 грн та інфляційних втрат в розмірі 6179,80 грн.

При цьому, позивач вважає, що відповідальність за виконання зобов`язань виникає не з часу набрання рішення суду законної сили, а починаючи з наступного дня після постановлення судом ухвали від 21.04.2020 про відкриття провадження у справі №756/4347/20 за регресним позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

Вказані аргументи позивача є помилковими та суперечать нормам права, оскільки з часу постановлення ухвали суду про відкриття провадження по справі не виникли грошові зобов`язання у відповідача. Встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати в окремих випадках з рішення суду.

Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року у справі №756/4347/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 12682 грн 08 коп в рахунок відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, 2500 грн витрат на правничу допомогу, 840 грн 80 коп судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року у прийнятті до розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року відмовлено та повернуто апеляційну скаргу скаржнику.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року поновлено ОСОБА_2 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29.10.2020 у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу. Заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення в справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу залишено без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовлено.

Таким чином, рішення у справі №756/4347/20 Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року, з урахуванням положень ст. 289 ЦПК України, набрало законної сили 13.06.2023, про що свідчать і дані Єдиного державного реєстру судових рішень.

А тому, з часу набрання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 грошових коштів, тобто з 13.06.2023 для відповідача виник обов`язок виплатити на користь позивача кошти в сумі 12682,08 грн.

Отже, позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 22.04.2020 по 12.06.2023 задоволенню не підлягають, оскільки на момент звернення позивача до суду з позовом між ним та ОСОБА_2 не існувало боргових зобов`язань, що унеможливлює застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої частиною другою ст. 625 ЦК України.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на сплив позовної давності щодо позовних вимог за період з 22.04.2020 по 04.07.2020, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

В той же ж час, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 13.06.2023 по 26.06.2023 підлягають до задоволення. Розмір 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за вказаний період становить 14 грн 59 коп., сума інфляційних втрат 101 грн 46 коп. При цьому, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів щодо дати виконання грошового зобов`язання та власного розрахунку не навів.

З огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

А тому, з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 13 грн 48 коп, з позивача на користь держави - 845 грн 40 коп судового збору, не сплаченого ним при подачі позову (пропорційно розміру позовних вимог у задоволенні яких відмовлено), та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню підтверджені належними та допустимими доказами понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 47 грн 10 коп (пропорційно розміру задоволених позовних вимог). Крім того, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1268 грн 09 коп, сплачений ним при подачі апеляційної скарги, пропорційно розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_1 , як фізична особа, не є належним позивачем у даній справі не заслуговують на увагу, оскільки правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Також не приймаються апеляційним судом до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не є особою, яка наділена правом на надання професійної правничої допомоги, у зв`язку з відсутністю відносно нього відомостей в Єдиному реєстрі адвокатів України та надання ним свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю підписаного неповноважною особою, та, як наслідок, неможливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивачу.

Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю.

Тоді як відомості до Єдиного реєстру адвокатів України вносяться радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Стаття 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає порядок припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

До матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6314, виданого ОСОБА_3 на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 27.12.2018 №25.

Доказів того, що вказаний документ визнаний у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, матеріали справи не містять.

Також відсутні докази щодо припинення права ОСОБА_3 на заняття адвокатською діяльністю у порядку передбаченому законом.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 січня 2024 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 3% річних до 14 грн 59 коп та суму інфляційних втрат до 101 грн 46 коп.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 13 грн 48 коп судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 845 грн 40 коп судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 47 грн 10 коп витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1268 грн 09 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай