Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/80/24
Провадження № 2/376/324/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2024 р.

Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Віговського С.І.,

при секретарі - Кропивлянській С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради, про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Сквирського районного суду Київської області із позовом до Білоцерківської міської ради, про звільнення майна з-під арешту, в якому просить зняти заборону накладену 24.05.1958 року за реєстровим № 1972 Першою білоцерківською державною нотаріальною конторою на невизначене майно через невідповідність даних в зазначеному обтяженні на ім`я « ОСОБА_1 : Біла Церква, Коцюбинського № 67».

Позов обґрунтований тим, що в грудні 2023 року йому стало відомо про існуючий арешт (заборону) накладений Першою білоцерківською державною нотаріальною конторою 24.05.1958 року за реєстровим № 1972 (обтяження № 1215706, дата реєстрації 02.08.2004, архівний номер 2454260KIEV468, архівна дата: 22.05.2000, внутр. № Е201853726F150303556) на ім`я « ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ».

Відповідно до наданої Першою білоцерківською державною нотаріальною конторою інформації від 22.12.2023 року за № 1259/01-16 згідно паперових носіїв Реєстру накладених і знятих арештів (заборон) Першої білоцерківської Державної Нотаріальної контори, заборону накладено 24.05.1958 року за реєстровим № 1972. У графі 4 цього Реєстру «Прізвище, ім`я та по батькові особи, на чию будівлю або право забудови накладено арешт (заборону)» зазначено, ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . У графі 5 згаданого вище Реєстру «Підстави накладення арешту (заборони) на чию вимогу та на чию користь» зазначено Автоколона № 3 УС-2.

Іншою інформацією, крім зазначеної вище, Перша білоцерківська державна нотаріальна контора не володіє.

Позивач зазначає, що йому абсолютно нічого не відомо про існуюче обтяження та внаслідок чого воно утворилося, так як на дату його виникнення він навіть не народився. На думку позивача зазначену заборону накладено на іншу особу, повне ім`я якого збігається з його, до якого він немає ніякого відношення, а зазначена суперечність є суто технічною. Таким чином, позивач вважає, що наявність вказаного арешту порушує його цивільні права та інтереси, тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Також позивач зазначає, що оскільки у нього відсутні будь-які відомості щодо предмета спору внаслідок якого виникла вказана вище заборона, даних про особу боржника (особу на майно якої накладено арешт) та особу, в інтересах якої накладено арешт (заборону) на майно, зважаючи на значний проміжок часу з дати виникнення арешту (заборони) 1958 рік та відсутність будь-якої іншої можливості отримати інформацію про існуючий арешт (заборону), він звертається з позовом саме до Білоцерківської міської ради за місцем знаходження нотаріальної контори, де було зареєстровано вказаний правочин, за відсутності інших відомостей.

Позивач та його представник, у відкрите судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причину неявки не повідомили, заперечень щодо заочного розгляду справи не подавали.

Представник Білоцерківської міської ради у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність та відзив не подавав.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами виникли внаслідок захисту права власності та регулюються Главою 29 ЦК України, ЗУ "Про виконавче провадження".

Судом встановлено, що 24.05.1958 року за реєстровим № 1972 Першою білоцерківською державною нотаріальною конторою накладено арешт (заборону) на невизначене майно (будівлю або право забудови) на ім`я « ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 »

Відповідно до наданої Першою білоцерківською державною нотаріальною конторою інформації від 22.12.2023 року за № 1259/01-16 згідно паперових носіїв Реєстру накладених і знятих арештів (заборон) Першої білоцерківської Державної Нотаріальної контори, заборону накладено 24.05.1958 року за реєстровим № 1972. У графі 4 цього Реєстру «Прізвище, ім`я та по батькові особи, на чию будівлю або право забудови накладено арешт (заборону)» зазначено, ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . У графі 5 згаданого вище Реєстру «Підстави накладення арешту (заборони) на чию вимогу та на чию користь» зазначено Автоколона № 3 УС-2.

Іншою інформацією, крім зазначеної вище, Перша білоцерківська державна нотаріальна контора не володіє.

Згідно автоматизованої системи виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 відсутні будь-які виконавчі провадження.

Згідно відомостям з Єдиного реєстру боржників щодо ОСОБА_1 відсутні будь-які відомості.

З досліджених письмових доказів вбачається, що особу боржника « ОСОБА_1 будь-якими додатковими даними особи: число, місяць, рік народження, паспортні дані, ідентифікаційний номер платника податків не ідентифіковано. Вказані дані відсутні і щодо особи, в інтересах якої було накладено обтяження.

Також судом встановлено, що зазначений правочин було вчинено 24.05.1958 року, тобто до моменту народження позивача, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході розгляду справи, судом не встановлено спірних правовідносин за участі позивача та вимог матеріального характеру щодо нього. Будь-які відомості щодо його участі у виконавчих провадженнях та наявності боргових зобов`язань стосовно особи позивача відсутні.

Таким чином, суд вважає, що доводи позивача про те, що він, та ОСОБА_1 боржник (особа на майно якої накладено арешт) є різними людьми, які мають однакові прізвища, ім`я та по-батькові знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а зазначене співпадіння анкетних даних різних осіб, які не мають жодного відношення один до одного, порушує майнові права та інтереси позивача, внаслідок існуючої заборони.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, судом встановлено, що накладений Першою білоцерківською державною нотаріальною конторою 24.05.1958 року за реєстровим № 1972 (обтяження № 1215706, дата реєстрації 02.08.2004, архівний номер 2454260KIEV468, архівна дата: 22.05.2000, внутр. № Е201853726F150303556) арешт (заборону) на ім`я « ОСОБА_1 : Біла Церква, Коцюбинського № 67», в зв`язку з співпадінням анкетних даних позивача та боржника по вказаній справі на теперішній час порушує цивільні права та інтереси позивача як власника майна, а вказана суперечність є суто технічною.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, законними та такими, що знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 258-259, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Білоцерківської міської ради(адреса: вул. Ярослава Мудрого, буд. 15, м. Біла Церква, Київської області, ), про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Зняти арешт (заборону), зареєстрований Першою білоцерківською державною нотаріальною конторою 24.05.1958 року за реєстровим № 1972 (обтяження № 1215706, дата реєстрації 02.08.2004, архівний номер 2454260KIEV468, архівна дата: 22.05.2000, внутр. № Е201853726F150303556) накладений на ім`я « ОСОБА_1 : Біла Церква, Коцюбинського № 67».

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. І. Віговський