Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Шевченківський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва із вказаною заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання разом з дітьми - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991.

В обґрунтування вимог заяви зазначено, що заявниця народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Батумі, Грузія. По закінченню школи у 1985 році вона вступила до Кримського ордена трудового Червоного Прапора медичного інституту, який закінчила у 1992 році за спеціальністю 04.01 «Лікувальна справа», що підтверджується дипломом НОМЕР_1 . Під час навчання, 18.10.1986 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , від якого у них є двоє дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Дочка народилась в м. Сімферополі Кримської області (на той час), а син - в м. Батумі, оскільки на час його народження батьки перебували там, а пологи виявились передчасними. Відразу після пологів вони повернулись до Криму. Увесь час заявниця із сім`єю проживала по АДРЕСА_1 (на даний час вона номер будинку не пам`ятає). За цією адресою заявниця також була зареєстрована, тоді як її чоловік був зареєстрований в гуртожитку Кримського тролейбусного управління. Станом на 1991 рік заявниця навчалась, а чоловік працював в кооперативі «Цисарка» м. Сімферополь на посаді голови кооперативу, що підтверджується записами в його трудовій книжці. Довідкою Управління громадянства, паспортної та міграційної служби ГУ МВС України в м. Києві №11/4-819 від 02.07.2003 підтверджується, що ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_2 , 1989 р.н. та ОСОБА_3 , 1991 р.н., є громадянкою України згідно з п. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», з питання виходу з громадянства України до паспортно-візової служби м. Києва не зверталась. Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_1 було видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 . З метою заміни вказаного паспорта на біометричний паспорт (безконтактний електронний носій) ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського відділу Міграційної служби в м. Києві та Київській області ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, однак їй у цьому було відмовлено у зв`язку з непідтвердженням факту її проживання на території України відповідно до Закону України «Про громадянство України» та рекомендовано у зв`язку з цим звернутись до суду. З огляду на наведене, враховуючи те, що на даний час Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територію України, ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 02.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження.

До початку судового засідання представник заявника звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі та без участі заявника.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, 11.03.2024 надав до суду письмові пояснення по суті заявлених вимог, в яких просить прийняти рішення у справі згідно з вимогами чинного законодавства та провести розгляд справи без його участі.

Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч .2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; становлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як встановлено із наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Батумі, Грузія.

18.10.1986 міським відділом ЗАГСу м. Батумі було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , про що складено актовий запис №815, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 .

Встановлено також, що ОСОБА_1 навчалася у Кримському ордена трудового Червоного Прапора медичному інституті, який закінчила у 1992 році за спеціальністю 04.01 «Лікувальна справа», що підтверджується відповідним дипломом серії НОМЕР_1 , виданим 26.06.1992.

10.07.2003 Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_1 було видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , копія якого наявна в матеріалах справи.

Встановлено також, що 02.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявою про оформлення паспорта України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, однак за результатами проведеної перевірки факт її проживання на території України відповідно до Закону України «Про громадянство України» підтвердити не вдалося.

Вказана обставина підтверджується листом Шевченківського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №8036-2157/8036 2-23 від 02.11.2023 та стала підставою для звернення заявниці із даною заявою до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24.08.1991.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, який має юридичне значення.

Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України.

Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України №215 від 27.03.2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України №215 від 27.03.2001 (далі - Порядок), встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно з п. 7 зазначеного Порядку громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним з документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Таким чином, враховуючи те, що заявниця має намір встановити належність до громадянства України з підстав, визначених в Законі України «Про громадянство», встановлення факту її постійного проживання станом на 24.08.1991 на території, яка стала територією України, має юридичне значення та породжує для неї юридичні наслідки, оскільки встановлення вказаного факту в судовому порядку надає їй право подати заяву про набуття громадянства України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт її постійного проживання на території України станом до 24.08.1991.

Крім того, суд приймає до уваги, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12.12.2023 у справі №758/13479/23, яке набрало законної сили 12.01.2024, встановлено факт постійного проживання на території України в місті Сімферополь станом на 24.08.1991 та на 13.11.1991 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є чоловіком ОСОБА_1 .

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що судом, зокрема, було встановлено ту обставину, що ОСОБА_4 , який уклав шлюб з ОСОБА_1 18.10.1986, проживав разом із нею за адресою реєстрації останньої у місті Сімферополь.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із урахуванням наведеного, приймаючи до уваги те, що законом не визначено іншого, крім судового порядку, встановлення факту постійного проживання на території України, який просить встановити заявниця, а також те, що наведені заявницею обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявниці щодо встановлення факту постійного проживання заявниці на території України станом на 24.08.1991 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом із цим, вимоги заявниці щодо встановлення такого юридичного факту відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які, як зазначено у заяві є дітьми заявниці, є безпідставними та не підлягають задоволенню з огляду на те, що вказані особи є повнолітніми, у зв`язку з чим наділені повною цивільною процесуальною дієздатністю, що передбачає, зокрема, їхнє право самостійно звернутися до суду за захистом своїх прав.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позбавлені такої процесуальної дієздатності або про те, що ОСОБА_1 має відповідні повноваження на представництво їхніх інтересів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 23, 81, 258, 259, 263-268, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Шевченківський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити частково.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживала на території України станом на 24.08.1991.

У задоволенні решти вимог заявниці відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

заявник:

- ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

- заінтересовані особи - Шевченківський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, місцезнаходження: м. Київ, вул. Академіка Ромоданова, 17, .

Повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів.

Суддя Олена КОВБАСЮК