Справа №487/6134/16-ц
Провадження №2/487/92/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Бахмуцької А.І., Ященко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявоюКуцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -

за участю:

представника відповідача адвоката Петровського Д.О.

представника третьої особи адвоката Ткаченко О.І.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась через свого представника до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання.

Позивачка зазначала, що 01.06.2004 між нею та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом. Згідно умов договору ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 , у свою чергу, зобов`язалася довічно повністю утримувати ОСОБА_3 , забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, зберігши в її безкоштовному довічному користуванні зазначену квартиру. При цьому вартість матеріального забезпечення була визначена сторонами в розмірі 50 грн. щомісячно. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 не виконувала умови договору довічного утримання, позивачка просила суд його розірвати.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2017 позов задоволено, розірвано договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнано за ОСОБА_3 право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , знято заборону на відчуження, накладену згідно договору довічного утримання.

21.01.2020 ОСОБА_1 , який є правонаступником відповідачки ОСОБА_4 , через свого представника ОСОБА_5 , подав заяву про перегляд заочного рішення від 05.05. 2017.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.02.2020 заяву ОСОБА_1 , який є правонаступником відповідачки ОСОБА_4 , про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2017 скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.08.2020 провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання закрито, на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 14.04.2021 до участі в справі як процесуального правонаступника позивачки ОСОБА_3 , яка згідно свідоцтва про смерть від 25 вересня 2018 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , залучено Куцурубську сільську раду об`єднаної територіальної громади.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23.04. 2021 до участі в справі як процесуального правонаступника відповідачки ОСОБА_4 , яка згідно свідоцтва про смерть від 3 липня 2018 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , залучений її син ОСОБА_1 .

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23.04.2021, ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.08.2020 скасовано, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою від 25.05.2021 прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання та залучено до участі у справі в якості третьої особи - ОСОБА_2

29.06.2021 представник позивача Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади подав до суду уточнену позовну заяву в який просили про розірвання договору довічного утримання від 01.06.2004, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який був посвідчений державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №1-717, із застосуванням наслідків розірвання договору довічного утримання.

В обґрунтування позову зазначили, що 01.06.2004 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом. Згідно умов договору ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 , у свою чергу, зобов`язалася довічно повністю утримувати ОСОБА_3 , забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, зберігши в її безкоштовному довічному користуванні зазначену квартиру. При цьому вартість матеріального забезпечення була визначена сторонами в розмірі 50 грн. щомісячно. Договір було укладено у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 була особою похилого віку та потребувала сторонньої допомоги. Але після укладання договору ОСОБА_4 не виконувала свої обов`язки за умовами договору. У зв`язку з чим у 2011 році ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, але в її позову було відмовлено. ОСОБА_3 повертається проживати за адресою АДРЕСА_2 , але упродовж наступних п`яти років ОСОБА_4 не виконує свої обов`язки за договором довічного утримання, майже не здійснює оплату матеріального забезпечення, не навідає ОСОБА_3 , не забезпечує її їжею та ліками. ОСОБА_3 за свої кошти забезпечує себе ліками, продуктами харчування та оплачує комунальні послуги, допомагають її сусідка ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . В 2016 році ОСОБА_3 знову звертається до суду з даним позовом, з підстав не виконання ОСОБА_4 договору довічного утримання. При цьому, за адресою своєї реєстрації ОСОБА_3 проживала до 27.07.2017, до часу продажу квартири ОСОБА_2 . Після чого ОСОБА_3 переїхали проживати в АДРЕСА_3 , де і проживала до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , її похованням займались ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Необізнаність ОСОБА_4 про прийняття судом заочного рішення свідчить проте, що ОСОБА_4 не виконувала умови договору довічного утримання, не провідувала ОСОБА_3 .. Ні ОСОБА_4 , ні її спадкоємці не володіли інформацією про смерть ОСОБА_3 , не цікавились її життям, і звернулись до суду лише у зв`язку з необхідністю переоформити спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Отже, ОСОБА_3 розраховувала на отримання забезпечення за договором довічного утримання, що надавало би їй можливість належним чином харчуватись, одягатись, лікуватись та отримувати інший догляд і допомогу за потребою. Але неотримання такої допомоги та догляду створювало для ОСОБА_3 небезпеку для життя і здоров`я і змушувало звертатись за захистом своїх прав до суду.

29.06.2021 представник третьої особи подав до суду пояснення, вважали, що існують усі підстави для розірвання договору довічного утримання та задоволення позовних вимог. Зазначивши, що 27.07.2017 за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3 кв. АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 їй пояснювала, що дана квартира була передана за договором довічного утримання ОСОБА_4 , але через невиконання останньою умов договору, його було розірвано в судовому порядку. ОСОБА_3 також пояснювала, що ОСОБА_4 їй не надавала допомоги, вона часто була голодна, не мала змоги викликати лікаря та купити ліки, змушена була звертатися за допомогою до сусідів. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , до смерті тяжко хворіла на онкологічне захворювання, у зв`язку з чим особисто не могла виконувати умови договору, будь хто із членів її сімї чи інші особи за її дорученням договір довічного утримання також не виконували. Отже набувач в односторонньому порядку відмовився від виконання договору, чим поставив у складне матеріальне становище ОСОБА_3 , яке мало загрозу її життю та здоров`ю та було підставою для звернення до суду з даним позовом.

11.10.2021 представник відповідача подав до суду додаткові пояснення в яких зазначив, що розірвання договору, в тому числі за рішенням суду, є однією з форм припинення зобов`язання, встановлених договором. Відповідно до ч.2 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання припиняється зі смертю відчужувача. Оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , то у зв`язку із її смертю договір довічного утримання від 01.06.2004 припинився 25.09.2018. На теперішній час договір довічного утримання від 01.06.2004 є припиненим та зобов`язання сторін за вказаним договором також припинені. Відповідно до приписів закону, припинений договір та зобов`язання за таким договором, не можуть бути ще раз припинені шляхом розірвання. У зв`язку з чим позовні вимоги не можуть бути задоволені.

11.10.2021 представник відповідача подав до суду клопотання про витребування доказів.

07.02.2022 представники позивача та третьої особи подали до суду додаткові пояснення в яких зазначили, що оскільки позов про розірвання договору довічного утримання було подано за життя ОСОБА_3 , заочне рішення було скасовано вже після смерті відчужувача та набувача, то факт смерті відчужувача до вирішення справи судом допускає правонаступство у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим було залучено Миколаївським апеляційним судом правонаступника ОСОБА_3 - Куцурубську сільську раду. Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі розглядалось судом та в його задоволенні було відмовлено.

Ухвалою від 07.02.2022 витребувані докази за клопотанням представника відповідача.

Ухвалою від 29.05.2023 закрите підготовче провадження та справу призначене до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення з підстав невиконання ОСОБА_4 умов договору довічного утримання, не надала ОСОБА_3 будь-якої допомоги. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 було 90 років, вона хворіла та вона потребувала допомоги, у зв`язку з чим уклала договір з ОСОБА_4 розраховуючи на її допомогу, однак допомогу не отримувала, у зв`язку з чим зверталась за допомогою до родичів, сусідів, а в 2016 році з даним позовом до суду та рішенням суду її позов було задоволено та договір довічного утримання розірвано. В 2017 році ОСОБА_3 продала свою квартиру по АДРЕСА_2 та переїхали проживати до с. Солончаки Очаківського району до родичів ОСОБА_9 , де проживала до своєї смерті.

В подальшому представник позивача надала до суду заяви про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити. Зазначивши, що договір довічного утримання було укладено 01.06.2004 та виконувався ОСОБА_4 до 2009 року, до моменту коли ОСОБА_3 08.11.2009 переїхала до с. Солончаки, передав свою квартиру стороннім людям. Рішенням суду від 24.03.2011 в задоволенні позову ОСОБА_3 про розірвання договору було відмовлено. В літку 2012 року ОСОБА_3 повернулась до місця свого проживання в м. Миколаїв та ОСОБА_4 продовжила утримувати ОСОБА_3 до літка 2017 року. 29.11.2016 ОСОБА_3 звернулась з даним позовом до суду, рішенням суду від 05.05.2017 було розірвано договір довічного утримання, при цьому ОСОБА_3 в судових засіданнях не була присутня. ОСОБА_3 повернула у власність квартиру та в подальшому відчужила її за договором купівлі-продажу, від її імені діяла ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_3 вивезли до с. Солончаки Очаківського району. ОСОБА_4 та її син утримували ОСОБА_3 до 2009 року, а потім до літка 2017 року, тобто до моменту коли ОСОБА_3 виїхала, куди саме вона виїхала родина ОСОБА_10 не знали, тому допомогу не надавали, грошей не перераховували. Крім того, на теперішній час договір довічного утримання від 01.06.2004 є припиненим та зобов`язання сторін за вказаним договором також припинені.

В судовому засіданні представник третьої особи погодилась із позовними вимогами та вважала необхідним їх задовольнити. Зазначивши, що ОСОБА_2 та родина ОСОБА_11 , яки є непрямими родичами ОСОБА_3 , проживали у с. Солончаки Очаківського району. В 2017 році ОСОБА_3 розповіла, що уклала договір довічного утримання та передала ОСОБА_4 свою квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 не могла себе обслуговувати в силу віку та захворювань, а ОСОБА_4 їй не надавала допомогу, оскільки хворіла на онкологію, тому ОСОБА_3 допомагали її сусіді. Оскільки крім квартири у ОСОБА_3 у власності нічого не було, а ОСОБА_4 їй не надавала допомогу та самоусунулась від виконання його умов, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про розірвання договору. Після ухвалення рішення в 2017 році ОСОБА_3 переїхала до с. Солончаки, де і жила до своєї смерті, свою квартиру продала. Відповідач про квартиру згадав лише у грудні 2019 року та звернувся із заявою про скасування заочного рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , дослідивши матеріли справи, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України)

Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому, вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року в справі № 759/501/17 (провадження № 61-14554св18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Частина друга статті 651 ЦК України визначає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, для розірвання вказаного договору з вказаних підстав достатньо встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором.

Судом встановлено, що 01.06.2004 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, який засвідчений державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Євтушенко А.М. та зареєстрований в реєстрі за №1-717. Згідно укладеного договору відповідач зобов`язалася здійснювати догляд за ОСОБА_3 у вигляді забезпечення належними харчуванням, одягом, житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі, а ОСОБА_3 на підставі пункту 1 договору була передана у власність відповідачу квартира АДРЕСА_1 . Дана квартира складається з однієї кімнати загальною площею 16.8 кв. м., жилою площею 11.2 кв.м. Коридор І спільного користування.

Згідно п. 13 Договору у разі смерті набувача майна обов`язки за договором переходять до його спадкоємців, до яких перейде право власності на майно, що було передано відчужувачем. Якщо спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття майна, що було передано відчужувачем, право власності на це майно може перейти до спадкоємця за законом. При відсутності у набувача майна спадкоємців або при відмові їх від цього договору довічного утримання квартира, що відчужена з умовою довічного утримання, повертається відчужувачу. У цьому разі договір довічного утримання припиняється.

Звертаючись до суду із даним позовом 29.11.2016, ОСОБА_3 посилалася на те, що вона є одинокою, хворою людиною похилого віку та потребує сторонньої допомоги, після укладення договору довічного утримання відповідач ОСОБА_4 майже не здійснювала оплату матеріального забезпечення, протягом всього часу дії договору до неї не навідувалась, не забезпечувала її їжею та ліками, тому позивач саме себе забезпечує ліками, продуктами харчування та оплачує комунальні послуги.

Судом встановлено, що у відповідності до п. 7 договору довічного утримання, вартість матеріального забезпечення з утримання (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги), визначено у розмірі 50 (п`ятдесят) гривень щомісячно.

За доводами сторони позивача, відповідач після укладення договору не забезпечувала позивача вказаним в повному обсязі, тобто не виконувала умови укладеного договору.

Відповідно до п. 8 Договору у цей договір може бути розірваний за згоди сторони, а у випадку невиконання його умов або відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - у судовому порядку.

У зв`язку з цим, ОСОБА_3 було прийнято рішення про розірвання договору довічного утримання через невиконанням його істотних умов в судовому порядку.

В судовому засіданні свідки зі сторони позивача підтвердили обставини невиконання ОСОБА_4 договору довічного утримання.

Так, свідок ОСОБА_8 суду показала, що ОСОБА_3 їхня дальня родичка, з нею вона почала спілкуватися з 2008 року, разом приїжджали з батьками її чоловіка до ОСОБА_3 , купували їй продукти харчування, ліки, гроші давала сама ОСОБА_3 , остання була похилого віку, мала погане здоров`я, страждала на цукровий діабет, майже не ходила, мала поганий зір, отримувала пенсію. Знає, що комунальні послуги ОСОБА_3 просила сплачувати сусідку, за гроші ОСОБА_3 . Починаючи з 2016 року вона стала приїжджати до ОСОБА_3 постійно кожного тижня, допомагала їй. Про існування договору довічного утримання дізналась від ОСОБА_3 у 2014 році, договір укладала з ОСОБА_4 , але ОСОБА_3 розповіла, що з 2008 року її ніхто не доглядає, не помагає, просила про допомогу батьків чоловіка. В червні 2017 року їй зателефонувала сусідка ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_15 , яка їй помагала та попросила забрала ОСОБА_3 , оскільки вона зовсім слабка та вже не могла себе обслуговувати, після чого вони забрали її та по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 проживала разом із ними в с. Солончаки Очаківського району. Також ОСОБА_16 повідомила, що розірвала договір довічного утримання, оскільки її не доглядала ОСОБА_4 . В подальшому, діючи від імені ОСОБА_3 за довіреністю, вона продала квартиру ОСОБА_3 , оскільки остання хотіла допомогти їм у закупівлі вугілля, дров, купувати їй ліки, їжу. Поховали ОСОБА_3 вони в с. Солончаки та вона з чоловіком займались похованням.

Свідок ОСОБА_7 , бабуся якого є сестрою ОСОБА_3 , суду показав, що ОСОБА_3 жила одна в м. Миколаєві, коли вона постаріла до неї почали його батьки приїжджати та допомагали їй по господарству, купали її, потм до неї також почала приїжджати його дружина ОСОБА_8 , яка також допомагала. До ОСОБА_3 також приходили сусіді на ім`я ОСОБА_15 та ОСОБА_17 та допомагали їй. В червні 2017 року зателефонувала сусідка ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_15 та попросила забрала ОСОБА_3 , оскільки вона вже не могла себе обслуговувати, після чого вони забрали її та по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 проживала разом із ними в с. Солончаки Очаківського району. Також ОСОБА_16 повідомила, що розірвала договір довічного утримання, оскільки її не доглядала ОСОБА_4 . В подальшому, діючи від імені ОСОБА_3 за довіреністю, його дружина продала квартиру ОСОБА_3 , оскільки остання хотіла допомогти їм у закупівлі вугілля, дров. Поховали ОСОБА_3 вони в с. Солончаки та вона з чоловіком займались похованням.

Свідок ОСОБА_14 , сусідка ОСОБА_3 , показала суду, що знала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1999 року, також знала, що вони уклали договір довічного утримання. ОСОБА_3 постійно її просила сходити в магазин, аптеку, оплатити комунальні послуги та говорила, що ОСОБА_18 їй не допомагає та не доглядає, також їй допомагали сусіді ОСОБА_15 та ОСОБА_19 . Знає, що до ОСОБА_3 приїжджали її родичі, хто саме не знає. Таку допомогу вона надавала ОСОБА_3 поки її в 2017 році не забрали до себе родичі. ОСОБА_3 їй говорила, що розірвала з ОСОБА_20 договір довічного утримання, оскільки їй не допомагають і вона більше не хоче. ОСОБА_18 захворіла, їй становилось гірше, потім вона злягла та померла раніше ОСОБА_3 , до смерті ОСОБА_18 жила по АДРЕСА_4 . Також не бачила, щоб ОСОБА_3 допомагав син ОСОБА_21 .

На підтвердження належного виконання ОСОБА_4 умов договору довічного утримання в судовому засіданні були допитані свідки зі сторони відповідача.

Так, свідок ОСОБА_12 суду показала, що ОСОБА_4 її мати, ОСОБА_3 її сусідка, яка прийшла у 2000-2004 та попросила, щоб вони її доглядали. Мати та батько допомагали їй по господарству, купували продукти харчування щоденно, прибирали, вона запрошувала їй лікаря, щодня приходила до батьків і також допомагала доглядати ОСОБА_3 .. В 2012 році ОСОБА_3 забрав до себе її племінник, але через 6 місяців вона повернулась та вони продовжували за нею доглядати. З 2011 по 2017 мати виконувала умови договору оплачувала комунальні платежі, возила до лікаря, купувала продукти. З липня 2017 року не виконували договір, оскільки квартиру ОСОБА_3 продали та вони не знали, де ОСОБА_3 знаходиться. ІНФОРМАЦІЯ_6 мати померла. До цього вона хворіла 14 років на онкологію, у 2017 році їй стало зовсім погано.

Свідок ОСОБА_22 суду показав, що ОСОБА_4 його теща, а ОСОБА_3 її сусідка. Він бачив, коли приходив в гості, що ОСОБА_3 купалась у тещі, тесть допомагав їй по господарству, доглядали вони за ОСОБА_3 десь з 2005 року по 2010-2011, покупали продукти, ліки, готували їй, він особисто зварив бачок для опалення, його дружина також допомагала. ОСОБА_3 потім виїхали зі своєї квартири, оскільки її забрали родичі, які раптово з`явилися, а до цього ніколи не приїжджали та не допомагали ОСОБА_3 .

Крім того, судом встановлено, що після ухвалення заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2017 та розірвання договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнання за ОСОБА_3 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_8 , продала належну їй квартиру, згідно договору купівлі-продажу від 27.07.2017. Після чого на при кінці липня 2027 року, ОСОБА_3 переїхала проживати в АДРЕСА_3 , де проживала в родині ОСОБА_11 з ІНФОРМАЦІЯ_7 по день своєї смерті, що підтверджується довідкою №0154/20-з від 30.03.2021 Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 25.09.2018 Очаківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Похованням ОСОБА_3 займалась родина ОСОБА_11 , ОСОБА_3 похована у с. Солончаки Очаківського району.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 03.07.2018 Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Отже, під час розгляду справи відповідачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження належного виконання ним умов договору довічного утримання, крім показів свідків, до яких суд ставиться критично, при цьому, ураховуючи предмет позову, саме на відповідача покладається обов`язок щодо доведення обставин, які б свідчили про належне виконання ним прийнятих за договором обов`язків.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 та відповідач, як її спадкоємець, виходячи з п. 13 договору довічного утримання, забезпечували ОСОБА_3 , яка була особою похилого віку та потребувала сторонньої допомоги, харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою, матеріальним забезпеченням, передбачених умовами договору.

При цьому, представник відповідача в судовому засіданні не заперечував того факту, що з липня 2017 року, відповідачем не виконувались умови договору довічного утримання, оскільки місце знаходження ОСОБА_3 не було відомо.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення до справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Врахувавши зміст договору довічного утримання, визначені договором обов`язки набувача, суть спору між сторонами, суд дійшов висновку про наявність встановлених законом підстав для розірвання договору довічного утримання.

Що стосується вимоги позивача Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади, в уточненої позовної заяви про застосування наслідків розірвання договору довічного утримання, то в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до статті 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Таким чином, вказана стаття передбачає застосування наслідків лише у разі розірвання договору довічного утримання.

Правонаступник відчужувача має право набути вказане нерухоме майно у власність не на підставі статті 756 ЦК України, а у порядку спадкування в позасудовому порядку або у судовому порядку, якщо судом буде встановлено у нього таке право.

Позовних вимог про визнання права власності на квартиру, яка була предметом договору довічного утримання та скасування права власності правонаступник позивача не заявляв.

За вказаних обставин, підстав для застосування наслідків, передбачених статтею 756 ЦК України по відношенню до правонаступника відчужувача немає.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 310/5175/15-ц.

Суд ставиться критично до посилання представника відповідача на те, що договір довічного утримання припинився зі смертю відчужувача ОСОБА_3 5.09.2018, тому зобов`язання сторін за вказаним договором також припинені та відсутність порушення прав позивача Куцурубської сільської ради, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки позов про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру за відчужувачем пред`явлено за життя ОСОБА_3 , факт смерті відчужувача до вирішення справи судом допускає правонаступництво у спірних правовідносинах, тому оспорюваний договір довічного утримання може бути розірвано.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-142цс13, а також Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2018 року у справі № 759/14846/15-ц, у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 306/2548/14-ц.

Крім того, ухвалою від 14.04.2021 Миколаївського апеляційного суду, до участі у справі в якості правонаступника померлої ОСОБА_3 залучено Куцурубську сільську раду об`єднаної територіальної громади, виходячи з вимог ч.1 ст. 1277 ЦК України, як відповідного органу місцевого самоврядування, за місцем відкриття спадщини с. Солончаки Очаківського району Миколаївської області, що входить до складу Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади, у зв`язку з відсутністю спадкоємців за законом та заповітом та відсутністю відомостей, що до складу спадщини входить нерухоме майно, оскільки квартира, яка була предметом договору довічного утримання, була відчужена ОСОБА_3 за її життя третьої особі.

На підставі вище викладеного, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та їх часткового задоволення.

Позивач про розподіл судових витрат суд не просив.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений 01.06.2004 державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Євтушенко А.М. та зареєстрований в реєстрі за №1-717.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: Куцурубська сільська рада об`єднаної територіальної громади, , юридична адреса: Миколаївська область, Миколаївський район с. Куцуруб, вул. Очаківська, 120.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 19.03.2024.