Провадження № 2-о/638/17/24
УХВАЛА

Іменем України

25 квітня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересована особа Малоданилівська селищна рада Харківського району Харківської області, ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересована особа Малоданилівська селищна рада Харківського району Харківської області.

Ухвалою суду від 22 грудня 2021 року у справі відкрито окреме провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 09 листопада 2023 року постановлено повернутися до стадії підготовчого судового засідання для вирішення питання про залучення заінтересованої особи. Залучено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , як заінтересовану особу у справі.

Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

В судове засідання 02 квітня 2024 року о 09:00 год ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, були належним чином повідомлені про судове засідання, що підтверджується довідкою про доставку SMS на номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_1 , зазначений нею у заяві про встановлення факту проживання однією сім`єю, смс доставлено 28 лютого 2024 року о 15:51 год, а також довідкою про доставку електронного документа, відповідно до якої судова повістка про виклик до суду від 28 лютого 2024 року у справі № 638/19955/21 доставлена ОСОБА_2 в його електронний кабінет 28 лютого 2024 року о 18:04 год.

В судове засідання 25 квітня 2024 року о 09:30 год ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, були належним чином повідомлені про судове засідання, що підтверджується довідкою про доставку SMS на номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_1 , зазначений нею у заяві про встановлення факту проживання однією сім`єю, смс доставлено 03 квітня 2024 року о 09:59 год, а також довідкою про доставку електронного документа, відповідно до якої судова повістка про виклик до суду від 03 квітня 2024 року у справі № 638/19955/21 доставлена ОСОБА_2 в його електронний кабінет 03 квітня 2024 року о 14:30 год.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про залишення позовної заяви без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, чинне цивільне процесуальне законодавство передбачає залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2023 року по справі №9901/471/21 зазначила, що саме позивач як особа, яка ініціювала судовий процес з метою захисту своїх прав, свобод та інтересів, має бути зацікавлений у тому, щоб організувати належне та своєчасне отримання кореспонденції від суду.

У справі, що розглядається, заявником в особі представника в особі представника ОСОБА_2 04 жовтня 2023 року за допомогою системи «Електронний суд» подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, після закінчення війни. Клопотання обґрунтоване тим, що на теперішній час ОСОБА_1 знаходиться у м. Гамбург ФР Німеччини та зареєстрована як біженець. Виїхати на даний час до України та взяти участь онлайн у судовому засіданні немає можливості, з об`єктивних причин. Особи, які в судовому засіданні можуть підтвердити інформацію ОСОБА_1 , а саме свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Артюхова, ОСОБА_7 також знаходяться за територією України.

Щодо заявленого представником заявника клопотання суд зазначає наступне.

У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав-учасниць засновувати апеляційні або касаційні суди; там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (§ 25 рішення у справі Delcourt v. Belgium від 17 січня 1970 року та § 65 рішення у справі Hoffmann v Germany від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (§ 57 рішення у справі Ashingdane v. the United Kingdom від 28 травня 1985 року, § 96 рішення у справі Krombach v. France від 13 лютого 2001 року).

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі Кутіч проти Хорватії від 01.03.2002).

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі Беллет проти Франції (Bellet v. France, заява N 13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також неодноразово наголошував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі Волчлі проти Франції (Walchli v. France), заява №35787/03, п. 29, від 26.07.2007). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії від 28.10.1998).

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Відповідно ч.1, 2 ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Таким чином відкладення судового засідання у справі до завершення або припинення періоду дії правового режиму воєнного стану не передбачено вимогами діючого законодавства, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання представника заявника було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, судом також враховано, що останній зареєстрований в підсистемі «Електронний суд» та не позбавлений можливості взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів. Також заявником та її представником не надано доказів того, що заявник не має об`єктивної можливості зареєструвати електронний кабінет в ЄСІТС з метою участі в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з використанням власних технічних засобів.

Частиною 5 статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, чинне цивільне процесуальне законодавство передбачає залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки.

Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи .

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться .

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду .

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Докази того, що позивач на виконання вимог статті 131 ЦПК України повідомляв суд про зміну засобів зв`язку, в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що представник заявника ОСОБА_2 зареєстрував електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Згідно з ч. 7 ст. 4 ЦПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Окремих заяв від сторони позивача про отримання судових повісток від представника заявника не надходило.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Згідно з ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Таким чином, сторона заявника про судове засідання повідомлена належним чином, повторно в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, правом на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку відповідно до ст. 212 ЦПК України не скористалася.

Судом вживалися усі можливі заходів щодо належного повідомлення позивача про розгляд справи, відповідно до вимог ЦПК України, зокрема за допомогою надіслання смс-повідомлень за контактним номером телефону заявника та доставлення судових повісток в електронний кабінет представника заявника. Отже судом використано всі можливі способи повідомлення позивачів про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 статті 43 ЦПК України учасники справи мають право користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Суд наголошує, що сторони цивільного процесу повинні добросовісно використовувати свої процесуальні права, адже процесуальні кодекси, як і інші закони, розраховані на добросовісне їх використання. У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» звернуто увагу, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Таким чином, сторона позивача не позбавлена була обов`язку цікавитись щодо того, на якому етапі розгляду перебуває цивільна справа, провадження по якій відкрито на підставі пред`явленого ним же позову, отже нехтування своїми процесуальними обов`язками об`єктивними причинами не обумовлено.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Суд вважає, що обставини неявки у зазначені вище судові засідання заявника, яким відомо про розгляд зазначеної справи в суді, дають підстави вважати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи.

Беручи до уваги, що судом вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі заявника в судовому засіданні, відсутність доказів поважності причин неявки заявника в судове засідання, суд, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, дійшов висновку про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Керуючись ст. 223, 257, 260, 260, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересована особа Малоданилівська селищна рада Харківського району Харківської області, ОСОБА_3

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право звернутися до суду повторно після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст ухвали складено 25 квітня 2024 року.

Суддя І.П. Латка