Провадження № 22-ц/802/467/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2024,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона має з відповідачем спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Посилалась на те, що присудженого з відповідача за рішенням суду розміру аліментів у розмірі 1500 грн недостатньо для належного утримання дитини, а також вказувала, що її заробітна плата зменшилась, тому просила суд збільшити розмір аліментів з 1500 грн до 4000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2024 року позов задоволено частково.

Ухвалено змінити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1500 гривень щомісячно, відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року, на 1 600 гривень щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій покликається на незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що на момент присудження з відповідача аліментів у розмірі 1500 грн щомісячно позивачка отримувала значно більший розмір заробітної плати, а на даний час отримує лише мінімальний розмір заробітної плати, внаслідок чого кардинально змінився її матеріальний стан як одержувача аліментів, що відповідно й потребує збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Також вважає, що судом не взято до уваги, що визначений судом розмір аліментів у сумі 1500 грн не може покрити витрати на забезпечення належного фізичного та духовного розвитку дитини. Акцентує увагу суду на тому, що зважаючи на теперішню економічну ситуацію в країні та постійний ріст цін на повсякденні товари вжитку такий розмір аліментів є недостатнім для нормального та повноцінного матеріального забезпечення дитини, внаслідок чого вона змушена звертатись до суду із заявою про збільшення їх розміру, враховуючи при цьому, що відповідач є повністю працездатним та має реальну можливість працювати та отримувати належні грошові доходи.

Просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заявуповністю, а саме збільшити розмір аліментів на утримання сина з 1500 грн до 4000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного письмового провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача вимагати зміни розміру аліментів не може заперечуватися, адже визначення розміру присуджених аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим його здійсненням. Однак, позивачкою не надано достатньо переконливих доказів для підтвердження обставин, які необхідні для збільшення аліментів у визначеному її позовною заявою розмірі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналізуючи зміст наявних в ЄДРСР та у матеріалах справи судових рішень, сторонами яких є позивач та відповідач у цій справі, судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.02.2007 року по 27.04.2011 року.

Від спільного подружнього життя у сторін народилась одна дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.02.2011 року з ОСОБА_2 було стягнуто в користь ОСОБА_5 аліменти на неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 28.12.2010 року.

Згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.03.2016 року присуджено змінити спосіб стягнення аліментів і вирішено стягувати аліменти з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно.

На підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року змінено розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений рішенням суду від 11 березня 2016 року . Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на сина в розмірі 1500, 00 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

До позовної заяви ОСОБА_1 додано лише копії особистих документів своїх та сина і рішення про розірвання шлюбу та виконавчого листа про стягнення аліментів, виданого 19.04.2018 року після останньої зміни розміру аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина

Частина 1 статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Отже, при визначенні розміру аліментів основне значення при врахуванні судом має стан дитини та платника аліментів.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при доведенні наявності відповідних обставин для цього.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу ( ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд враховує, що у справах за позовом стягувача аліментів про збільшення розміру аліментів стягувач має надати докази на підтвердження тих обставин, на які посилається у своїх доводах у позові, зокрема, не лише про те, які доходи платник аліментів має на час розгляду питання про збільшення аліментів, а й які він мав доходи на час ухвалення рішення про стягнення аліментів для порівняльного аналізу. Те ж саме стосується і покликання позивачки на значне зменшення своїх доходів.

До матеріалів справи також не надано доказів, які би вказували на працевлаштування чи відсутність працевлаштування відповідача у справі.

Отже, будь-яких належних та допустимих доказів щодо доходів відповідача позивачем до суду надано не було, як і не було надано доказів того, що відповідач у справі має у власності майно, з якого може отримувати прибуток для сплати підвищеного розміру аліментів.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку саме позивач, звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, повинна довести обставини, які мають істотне значення, та є підставою для зміни розміру аліментів у встановленому раніше розмірі.

Натомість, позивач не надала достатніх доказів на підтвердження обставин щодо покращення матеріального стану платника аліментів після ухвалення попереднього рішення суду від 06 лютого 2018 року про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1500 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що в межах заявлених позовних вимог та наданих суду доказів відсутні правові підстави для збільшення розміру аліментів на утримання сина у вказаному ОСОБА_1 розмірі через суттєву, на думку позивача, зміну її матеріального стану на момент ухвалення рішення суду та збільшених витрат на утримання сина.

ОСОБА_1 не була позбавлена можливості в суді першої інстанції надати вказані належні та допустимі докази, на підставі яких можна дійти висновку про наявість чи відсутність підстав для задоволення її позовних вимог у повному обсязі, проте своїми процесуальними правами не скористалася.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ними, а тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір аліментів у розмірі 1600 грн відповідає 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років станом на 1 січня 2024 року.

Водночас, суд звертає увагу, що у разі зміни майнового стану відповідача, а саме в разі його покращення, та доведеності таких змін належними доказами, позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі позивачки.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2024 року.

Головуючий

Судді