Номер провадження: 22-ц/813/3980/24
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи 522/14778/22

Номер провадження: 22-ц/813/3980/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ступник А.О.,

учасники справи:

- позивачі - 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

- відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від спадкування спадкоємця, за апеляційною скаргою адвоката Левіта Віктора Семеновича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Бондар В.Я. о 16 годині 01 хвилині 14 грудня 2023 року, повний текст рішення складений 20 грудня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також позивачі просять стягнути з відповідача судові витрати.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обґрунтовують позовні вимоги тим, що ОСОБА_4 за життя 17.10.2016 склав на користь своїх онуків - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заповіт, яким заповів все своє майно в рівних частках кожному.

Після відкриття спадщини позивачі довідалися, що відповідач, який доводиться сином померлому, звернувся до Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса із заявою про прийняття спадщини. Відповідач є пенсіонером за віком, тому має обов`язкову частку у спадщині.

Померлий ОСОБА_4 тяжко хворів, був інсулінозалежним, потребував постійного догляду, не міг самостійно себе обслуговувати. Всю опіку здійснювали позивачі самостійно. Ухилення відповідача від надання допомоги спадкоємцю є підставою для його усунення від права на спадкування (Т. 1, а. с. 1 - 6).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 14.12.2023 року відмовлено у задоволені вищевказаного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачами не доведено ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги спадкодавцю, а також, що він мав змогу надавати таку допомогу. Перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані та потребування допомоги, зважаючи на обставини справи та вік ОСОБА_4 , котрий був ветераном війни, безумовно підтверджено. Однак з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_4 потребував допомоги саме від ОСОБА_3 (Т. 2, а. с. 7 - 10).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі адвокат Левіт В.С., діючий від імені ОСОБА_1 , просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) судом не було враховано, що відповідач не вчиняв будь-яких дій спрямованих на надання допомоги, підтримки у лікуванні хвороби батька та уникнення її негативних наслідків, хоч і не був обмежений в такій можливості. Всю опіку над дідусем здійснювали позивачі самостійно; 2) помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що позивачами не було наведено обставин щодо встановлення для ОСОБА_3 обов`язку з утримання батька, недоведеності того, що дідусь потребував матеріальної допомоги, недоведеності того, що ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги спадкодавцю; 3) помилковими є висновки суду щодо недоведеності того, що ОСОБА_4 потребував допомоги саме від ОСОБА_3 ; 4) судом не було враховано практику Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №337/6000/15-ц та від 04.07.2018 року у справі №404/2163/16-ц (Т. 2, а. с. 16 - 19).

Позиція відповідача в апеляційному суді

ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує на те, що апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою, такою що не підлягає задоволенню. Судом першої інстанції правильно надано оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами. Не підтвердженні також посилання позивачів про те, що внуки здійснювали опіку над дідусем. Крім того, позивачами не доведено, що померлий потребував допомоги саме від відповідача.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.01.2024року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Левіта Віктора Семеновича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року (Т. 2, а. с. 27 - 27 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.01.2024 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 33).

29.03.2024 року від адвоката Левіта В.С., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю адвоката в іншому судовому засіданні.

29.03.2024 року на електрону адресу суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, у зв`язку із відрядженням поза межами території України. Вказаний електронний лист не містить електронного підпису.

У судовому засіданні ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання адвоката Левіта В.С. про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає, що останнє не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Посилання адвоката на зайнятість в іншому судовому засіданні не може бути підставою для відкладення розгляду справи. Адвокат самостійно має визначитися з пріоритетністю справи його клієнтів. Таким чином, вказані адвокатом причини неявки у судове засідання не є поважними.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням за межами території, колегія суддів також не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Колегія суддів звертає увагу, що надіслане клопотання на електронну адресу суду не містить електронного підпису.

Крім того, не надано доказів на підтвердження перебування сторони за межами території України. Наданий контракт від 22.02.2024 року не містить його офіційного перекладу з іноземної мови на державну. Вказані у клопотанні обставини не позбавляли сторону звернутись до суду з клопотанням про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Відповідно до ч. 8 ст. 14 ЦПК України, особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 8 ст. 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Варто зауважити, що зазначену заяву було направлено в електронному вигляді. При цьому вона не містить електронного цифрового підпису, у порушення норм ЦПК України та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, заслухавши думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість слухання справи за відсутності інших її учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Левіта В.С., діючого від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

17 жовтня 2016 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів усе своє майно в рівних частках - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М. (Т. 1, а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 97 років помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (Т. 1, а. с.10).

З висновку експерта №2851 від 06.08.2021 вбачається, що смерть ОСОБА_4 находиться у прямому причинному зв`язку з встановленою закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливу, ушкодження спричинені в умовах падіння. Також при експертизі встановлено інфекційне захворювання великовогнищева гнійна бронхопневомонія з абсцедуванням, яке обтяжувало перебіг травматичного процесу (Т. 1, а. с. 142 - 148).

ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності в рівних долях разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_1 , про що свідчить лист Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 24.08.2022 (Т. 1, а. с.12).

З витребуваної медичної документації вбачається, що ОСОБА_8 хворів. ОСОБА_4 мав пільги передбачені для ветеранів війни - інвалідів війни 1 групи, про свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 (Т. 1, а. с. 13).

З копії спадкової справи №940/2021, заведеної Київською державною нотаріальною конторою у місті Одеса, вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 , звернувся 30.08.2021 його син - ОСОБА_3 , та 10.02.2022 його онуки - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 50, 51).

ОСОБА_4 та позивачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою - АДРЕСА_2 , про свідчить відомості №Д1-254517-ю/л Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (Т. 1, а. с. 83).

З листа КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 17.07.2023 виданого на запит ОСОБА_3 вбачається, що лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_4 було видане особі, яка зобов`язалася поховати померлого - сестрі ОСОБА_9 (Т. 1, а. с. 119).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі, прийняття аргументів викладених у відзиві на апеляційну скаргу

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги саме від спадкоємця-відповідача, за умови отримання її від інших осіб, чи мав цей спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Доводи апеляційної скарги про ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та про перебування спадкодавця у безпорадному стані не спростовують вищевказані встановлені по справі обставини, а тому є безпідставними.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Посилаючись на ч. 3 ст. 1224 ЦК України, позивачі, зокрема їх представник, не наводять обставин встановленого для ОСОБА_3 обов`язку щодо утримання ОСОБА_4 ..

Згідно ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Так з матеріалів справи, а саме - з витребуваної медичної документації, вбачається, що спадкодавець - ОСОБА_8 хворів. ОСОБА_4 мав пільги передбачені для ветеранів війни - інвалідів війни 1 групи, про свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 (Т. 1, а. с. 13).

Однак, позивачами не доведено, що померлий ОСОБА_4 звертався до ОСОБА_3 з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого останній ухилився.

Отже, матеріалами справи не встановлено, що відповідач ОСОБА_3 вчинив умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Посилання апелянта на те, що судом не було взято до уваги пояснення свідків, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на те, що вказані пояснення не свідчать про умисне ухилення

відповідача ОСОБА_3 від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував

допомоги саме від нього.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі здійснювали всю опіку над покійним дідусем, не заслуговують на увагу, оскільки останнє не є предметом доказування у вказаному спорі, оскільки позивачі повинні довести факт ухилення відповідача від надання батьку - ОСОБА_4 допомоги, потребу у такій допомозі саме від відповідача ОСОБА_3 та можливість її надавати відповідачем.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачами не було надано суду належних та допустимих доказів того, що допомога, яку надавали позивачі, була недостатньою, і померлий ОСОБА_4 потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідача -

ОСОБА_3 та якої саме.

Отже, матеріалами справи не встановлено, що відповідач - ОСОБА_3 вчинив умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Оскаржуване рішення містить мотивування про те, що згідно частини п`ятої статті 1224 ЦК України усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Аналогічні висновки щодо тлумачення і застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 453/968/17 (провадження № 61-17623св19), 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 14 лютого 2022 року у справі № 296/12034/18 (провадження № 61-15140св20), від 26 вересня 2023 року у справі №477/269/20 (провадження №61-2277св23), від 01 березня 2023 року у справі №750/2766/21 (провадження №61-12390св22)

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 31 січня 2023 року в справі № 467/350/21 (провадження № 61-19847св21).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не доведені підстави, які б давали можливість усунути відповідача від права на спадкування після смерті батька.

Позивачами не надано переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження того, що померлий ОСОБА_4 звертався до відповідача з проханням про допомогу, догляд та утримання. Крім того, позивачами не надано переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а саме - доказів, які б підтверджували його винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець дійсно потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідача у зв`язку із безпорадним станом, звертався за допомогою до відповідача, а останній відмовив у наданні такої допомоги.

Отже, відповідач не вчинив умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Установивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачі не довели належними, допустимими та безспірними доказами, що є їх процесуальним обов`язком в силу статей 12, 81 ЦПК України, одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, які б давали підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4 ..

З урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування.

Крім того, посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду у цивільних справах №337/6000/15-ц від 21.03.2018 року та у справі №404/2163/16-ц від 04.07.2018 року, як на підставу для задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними. Оскільки відповідно до вищезазначених постанов Верховного Суду, у вказаних справах позивачам за вимогами про усунення від права на спадкування було відмовлено за недоведеністю. Тому, вказані доводи апеляційної скарги є надуманими.

Отже, вищенаведені доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки, а тому не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Левіта Віктора Семеновича, діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Левіта Віктора Семеновича, діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Левіта Віктора Семеновича, діючого від імені ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 25 квітня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе