Номер провадження: 22-ц/813/2397/24
Справа № 522/9822/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/9822/20

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/2397/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Ступник А.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою адвоката Шульги Юлії Іванівни, діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 грошові кошти у гривні, в сумі еквівалентній - 44 362 доларам 74 центам США, яка складається з: - сума основного боргу в розмірі - 28 000,00 доларів США; - пеня у розмірі - 15 120,00 доларів США; - 3% річних у розмірі - 1 242,74 долара США за офіційним курсом НБУ на день винесення судом рішення. Також позивач просить стягнути суму судових витрат.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 08.12.2017 року він дав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі - 763 000,00 грн., що за офіційним курсом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день укладання Договору позики становило - 28 000,00 доларів США.

Відповідач зобов`язався повернути суму грошових коштів у національній валюті України, що буде еквівалентна - 28 000,00 доларам США, згідно офіційного курсу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у строк не пізніше ніж 08 грудня 2018 року.

Однак до теперішнього часу відповідач не повернув борг у повному обсязі та ухиляється від виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики позивачем наданий Дублікат Договору позики, виданий Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською О.В. 15 квітня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №238, замість втраченого Договору позики, посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською О.В. 08 грудня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №1123 (Т. 1, а. с. 3 5).

Позиція відповідача на позовну заяву в суді першої інстанції

Адвокат Шульга Ю.І., діюча від імені ОСОБА_2 , у відзиві на позовну заяву просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача вказує на те, що позивач на підтвердження своїх вимог та у якості доказу надання у позику грошових коштів надав лише дублікат договору позики, при цьому позивачем не надано документів, що підтверджують фактичне передання грошових коштів позичальнику. Оскільки єдиним доказом передання коштів є саме договір позики, надання оригіналу документу є вирішальним для підтвердження права вимоги сплати заборгованості за вказаним договором позики. Оригінал договору позики у позивача відсутній.

Крім того представником відповідача зазначається, що п. 7 Договору позики містить положення про те, що у випадку прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості. У зв`язку з цим відповідач має сплатити на користь позивача фіксовану ставку неустойки в розмірі 0,1% від суми боргу, що складає - 28 доларів США.

Також Відповідач, з посиланням на ст. 258 ЦК України, зазначає про сплив позовної давності в частині стягнення пені з відповідача, оскільки відповідач, відповідно до умов Договору позики, зобов`язався повернути позику у строк до 08 грудня 2018 року. Отже, з вимогами про стягнення неустойки позивач мав право звернутися протягом одного року з моменту порушення зобов`язання (Т. 1, а. с. 115 117).

Позиція позивача на відзив на позовну заяву

Адвокат Поправка Д.Ю., діючий від імені ОСОБА_1 , у відповіді на відзив зазначає, що дублікат повторно оформлений документ для використання замість втраченого чи пошкодженого оригіналу, який має таку саму юридичну силу, як договір позики та є остаточним та фактичним підтвердженням передання грошових коштів позичальнику. Оскільки відповідач не виконує належним чином своїх зобов`язань за договором позики, у позивача є право на стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми (Т. 1, а. с. 128 130).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2023 року задоволено частково вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі - 1 023 680,00 грн. (основна сума боргу за договором позики від 08.12.2017 року), що є еквівалентом - 28 000,00 доларам, пеню у розмірі - 1 023,68 грн. та 3% річних у розмірі - 45 567,66 грн., що в загальній сумі становить - 1 070 271,34 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі - 10 510 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не надано жодного доказу, який би давав змогу встановити про повернення грошових коштів. Оскільки після спливу строку повернення грошових коштів, відповідач не здійснив такого повернення, та продовжує користуватися грошовими коштами позивача, договір позики продовжує свою дію до моменту повернення грошових коштів, в силу приписів ст. 1049 ЦКУ.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги клопотання про застосування строку позовної давності щодо вимоги про стягнення пені.

Разом з тим суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення пені може бути задоволена виключно в межах дванадцяти місячного строку, який передував зверненню позивача до суду (Т. 2, а. с. 25 27).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Шульга Ю.І.,діюча від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2023 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було повідомлено про призначення справи до розгляду. Судом першої інстанції не було досліджено належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували позовні вимоги, зокрема про наявність у відповідача будь-яких фінансових зобов`язань перед позивачем. Судом не було враховано, що у позивача відсутній оригінал договору позики від 08.12.2017 року, а було лише надано його дублікат. У відповідача є сумніви щодо наданого дублікату договору позики, який може підтвердити реальність зобов`язань відповідача перед позивачем (Т. 2, а. с. 34 37).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.09.2023 року апеляційну скаргу адвоката Шульги Ю.І., діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2023 року залишено без руху (Т. 2, а. с. 41 42).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.10.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Шульги Ю.І., діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2023 року (Т. 2, а. с. 53 53 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.10.2023 року призначено апеляційну скаргу до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 54).

14.02.2024 року та 15.02.2024 року від адвоката Шульги Ю.І., діючої від імені ОСОБА_2 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання адвоката Шульги Ю.І., діючої від імені ОСОБА_2 , про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, колегія суддів вважає необхідне зазначити наступне.

Колегія суддів зазначає, що адвокат самостійно має визначитися з пріоритетністю справи його клієнтів. Таким чином, вказані адвокатом причини неявки у судове засідання не є поважними.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення учасниками справи своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Шульги Ю.І., діючої від імені ОСОБА_2 , не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі, визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

08 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською О.В. 08 грудня 2017 року за реєстровим №1123.

Оскільки позивачем було втрачено оригінал Договору позики, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петровської О.В. та 15 квітня 2020 року отримав дублікат Договору позики, який було зареєстровано в реєстрі за № 238.

Відповідно до пункту 1 Договору позики від 08.12.2017 року Позикодавець передає у власність, а Позичальник приймає від Позикодавця грошові кошти в національній валюті України в сумі - 763 000,00 (сімсот шістдесят три тисячі) гривень 00 копійок, що за офіційним курсом ПАТ КБ Приватбанк на день укладення цього договору складає - 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) доларів 00 центів США (офіційний курс ПАТ КБ Приватбанк на 08 грудня 2017 року складає - 2 725,00 (дві тисячі сімсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок за 100,00 (сто) доларів 00 центів США), строком на 12 (дванадцять) місяців до 08 грудня 2018 року (восьмого грудня дві тисячі вісімнадцятого року). Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму грошових коштів у національній валюті України, що буде еквівалентна - 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) доларів США згідно офіційного курсу ПАТ КБ Приватбанк не пізніше 08 грудня 2018 року.

Пункт 2 Договору позики вказує, що сума позики, вказана в п. 1 даного договору, отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

Пунктом 7 Договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості.

Згідно з п. 10 Договору позики, Позика вважається повернутою з моменту передачі суми позики, визначеної в п. 1 даного договору, Позичальником Позикодавцю.

10 квітня 2019 року позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про виконання грошового зобов`язання, але вона повернулася у зв`язку з закінченням строку зберігання листа у поштовому відділені.

Між сторонами виникли правовідносини з договору позики.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта на те, що судом першої інстанції його не було повідомлено про призначення справи до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання ; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до матеріалів справи, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є - АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 26).

В матеріалах справи міститься повідомлення про направлення ОСОБА_2 , за його адресою - АДРЕСА_1 , судової повістки про призначення справи на 09.08.2023 року. Вказане поштове відправлення було повернуто на адресу суду з відміткою пошти - «За вказаною адресою ніхто не відчинив, номер телефону постійно зривається. Повідомлення було залишено» (Т. 2, а. с. 18 22).

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що останній був обізнаний про наявність вказаної цивільної справи, про що свідчить надсилання останнім відзиву на позовну заяву, звернення до суду із заявами про відкладення розгляду справи.

Отже, на підставі вищевказаного колегія суддів, зазначає, що апелянт був повідомлений про розгляд справи належним чином, оскільки повернення до суду повідомлення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання у встановленому законом порядку, та не повідомлення суду іншої адреси, свідчить про належне його повідомлення відповідно до норм п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Щодо посилання апелянта про надання позивачем дубліката договору позики, а не оригіналу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджуються укладення договору, його умови, а також вони засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Як встановлено матеріалами справи, 08 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською О.В. 08 грудня 2017 року за реєстровим №1123.

Оскільки Позивачем було втрачено оригінал Договору позики, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петровської О.В. та 15 квітня 2020 року отримав Дублікат Договору позики, який було зареєстровано в реєстрі за № 238.

Відповідно до пункту 1 Договору позики від 08.12.2017 року Позикодавець передає у власність, а Позичальник приймає від Позикодавця грошові кошти в національній валюті України в сумі 763 000,00 (сімсот шістдесят три тисячі) гривень 00 копійок, що за офіційним курсом ПАТ КБ Приватбанк на день укладення цього договору складає 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) доларів США 00 центів (офіційний курс ПАТ КБ Приватбанк на 08 грудня 2017 року складає 2 725,00 (дві тисячі сімсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок за 100,00 (сто) доларів США 00 центів) строком на 12 (дванадцять) місяців до 08 грудня 2018 року (восьмого грудня дві тисячі вісімнадцятого року). Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму грошових коштів у національній валюті України, що буде еквівалентна 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) доларів США згідно офіційного курсу ПАТ КБ Приватбанк не пізніше 08 грудня 2018 року.

Пункт 2 Договору позики вказує, що Сума позики, вказана в п. 1 даного договору, отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

Відповідно до п. 9 Договору позики, сторони домовились, що свідчення повернення всієї суми позики та повного розрахунку між сторонами, буде Договір про повний розрахунок, посвідчений у нотаріальному порядку який буде не від`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 10 Договору позики вказується, що Позика вважається повернутою з моменту передачі суми позики, визначеної в п. 1 даного договору, Позичальником Позикодавцю.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики позивачем надано дублікат Договору позики, виданий Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською О.В. 15 квітня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 238, замість втраченого Договору позики, посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською О.В. 08 грудня 2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 1123.

Згідно з вимогами статей 35, 53 Закону України «Про нотаріат», глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа.

Дублікат виготовляється на такому самому бланку, що й оригінал, містить аналогічну інформацію, що і в оригіналі, на ньому проставляються відбиток печатки установи і підписи посадових осіб, які мають право підпису цих документів на момент оформлення дубліката.

Відповідно до вище вказаного, дублікат повторно оформлений службовий документ для використання замість втраченого чи пошкодженого оригіналу, який має таку саму юридичну силу, як договорів позики та є остаточним та фактичним підтвердженням передання грошових коштів Позичальнику.

Таким чином Позивачем доведено факт надання позики Відповідачу.

Відповідачем не було спростовано факт достовірності/недостовірності вказаного договору позики. Останнім на виконання вимог п. 9 10 Договору не було надано доказів, що свідчать про належне виконання вимог вказаного договору про повернення коштів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов правомірного висновку, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які випливають із договору позики на підставі договору позики.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що відповідачем не спростовано як розмір заборгованості за договором позики, так і розмір нарахованих позивачем відсотків.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Шульги Юлії Іванівни, діючої від імені ОСОБА_2 , є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Шульги Юлії Іванівни, діючої від імені ОСОБА_2 , відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Шульги Юлії Іванівни, діючої від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 19 березня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе