Справа № 462/9997/23
УХВАЛА

15 березня 2024 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі головуючого судді Колодяжного С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 20.12.2023 року звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 08.02.2024 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. На даний час судом здійснюється підготовче провадження у справі.

14.03.2024 року ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд вжити заходи забезпечення позову у даній справі шляхом накладення заборони вчинення ОСОБА_2 будь-яких дій з вселення осіб до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , та заборони іншим особам, зокрема Центру з надання адміністративних послуг м.Львова Управління адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаної квартири.

В обґрунтування заяви посилається на те, що предметом спору по даній справі є його право на вільне розпорядження і користування майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, право на оформлення субсидії, право на приватизацію житла, вселення інших осіб у приміщення, тощо. Відповідачем, з метою створення перешкод у реалізації його вказаних законних прав та затягування розгляду справи, може бути вселено до квартири АДРЕСА_1 , її неповнолітню дитину, яка на даний час не є зареєстрована та не проживає за вказаною адресою. Вказав, що вселення може бути вчинено фіктивно, оскільки станом на 02.08.2023 року такої необхідності у відповідача не виникало, а на момент ознайомлення з фактом подання ним позовної заяви таке діяння може бути вчинене ОСОБА_2 .

З врахуванням положень ч.1 ст.153 ЦПК України, учасники справи в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась.

Вивчивши зміст та доводи заяви про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Таким чином, позивач просить застосувати захід забезпечення позову, передбачений законодавством.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, та є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу, охорону його матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у справі №522/21977/21.

Разом з тим, позивач не довів суду і не надав переконливі докази, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Зокрема, не надано об`єктивного підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 має неповнолітню дитину, і що вона має намір таку зареєструвати у квартирі АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, те, що ОСОБА_1 не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст. 76-81 ЦПК України в підтвердження фактів імовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчинення певної дії слід відмовити.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 149, 150, 153, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний