КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/2469/24 Головуючий у І інстанції Машкевич К.В.
Провадження №22-ц/824/8145/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А.,розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даною заявою, в обґрунтування якої посилався на те, що з початку жовтня 2017 року він почав проживати з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 30 липня 2018 між ними було укладено Договір про порядок проживання однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І. запис в реєстрі № 998.

У цивільному шлюбі у них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому сімейне життя між ними не склалось та з червня 2019 року вони перестали жити однією сім`єю.

За рішенням сторін постійне проживання дитини з батьком почалось з 03.10.2021 року.

У зв`язку із цим, заявник просив суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його користь аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 30.01.2024 року і до досягнення повноліття дитини.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та видати судовий наказ про стягнення аліментів, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку та не врахував практику Верховного Суду, викладених у постановах від 03 лютого 2021 по справі № 520/21069/18, від 29 червня 2022 у справі № 596/826/21-ц.

Вказує, що дочка проживає разом з батьком, дитина потребує утримання і це є обов`язком обох батьків.

Звертає увагу, що мати дитини сама підтверджує її часту (постійну) відсутність на території України. Мати дитини не надала жодного чеку, на відправку коштів на дитину, отже остання ухиляється від свого обов`язку утримувати дитину. Крім того, до матеріалів справи не додано жодного належного та допустимого доказу того, що мати надавала кошти на утримання дитини або оплачувала задоволення її потреб.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Єрмоленко О.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість. Зазначає, що вона жодним чином не ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно доньки.

Вказує, що в провадженні Києво - Святошинського районного суду Київської області перебуває судовий спір про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2021 в порядку забезпечення позову заборонено вчиняти дії, спрямовані на зміну фактичного проживання дитини. Зазначеною ухвалою суду встановлено, що ОСОБА_1 перешкоджає спілкуванню дитини з матір'ю та не дозволяє дитині вийти за територію будинку.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що з заяви про видачу наказу та доданих до неї документів не вбачається безспірність вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам процесуального права та матеріалам справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно вимог ст. 160 ЦПК України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Після надходження до суду заяви про видачу судового наказу судом першої інстанції встановлено, що між заявником ОСОБА_1 та боржником ОСОБА_2 існує спір щодо місця проживання дитини, аліменти на утримання якої просить стягнути заявник, оскільки батьки не дійшли згоди, з ким з них буде проживати дитина. ОСОБА_1 подано позов про визначення місця проживання дитини з батьком, в свою чергу ОСОБА_4 звернулась із зустрічним позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини з матір`ю.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів не вбачається безспірність вимог.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують ті обставини, що на розгляді у суді перебуває справа про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, що свідчить про наявність спору між батьками з приводу даного питання.

Відтак, підстави, за наявності яких суд може видати, судовий наказ про стягнення аліментів, відсутні.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що заявник не позбавлений права звернутися з вимогами про стягнення аліментів у позовному провадженні та доводити наявність підстав для їх стягнення належними доказами. У даному випадку доводи заявника щодо фактичного виконання ними обов`язків щодо утримання дитини за обох батьків не є підставою для задоволення заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 17 квітня 2024 року.

Судді: Д.О. Таргоній

С.А. Голуб

Т.А. Слюсар