ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4401/24 Справа № 212/645/24 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П.,Тимченко О.О.

секретар судового засідання Юрченко Г.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича та представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» адвоката Заклецького Володимира Віталійовича на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ

У січні 2024 року представник позивача адвокат Гузєв І.Г. в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», (далі- ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та втратою професійної працездатності, що спричинено умовами виробництва.

На обґрунтування позову зазначено, що позивачка близько 17 років (з 31.01.2005 року по 13.12.2022 року) перебувала в трудових відносинах з ПрАТ «Суха Балка». Під час виконання покладених на неї трудових обов`язків, у вказаний період часу, підпадала під вплив на організм шкідливих виробничих факторів, таких як запиленість повітря, важка фізична праця. Зазначені шкідливі фактори виробництва призвели до появи у позивача хронічних професійних захворювань радикулопатія та пневмоконіоз. Позивачка 11.01.2024 року вперше пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого їй встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60 % внаслідок професійних захворювань, з яких 30 % - внаслідок радикулопатії, 30% - внаслідок пневмоконіозу, визначена потреба проходження лікування у невролога, протипоказана важка фізична праця, в умовах несприятливого мікроклімату, тривала хода, вимушена поза, встановлення лікування у невролога.

У зв`язку з ушкодженням здоров`я позивачка втратила працездатність, наслідком професійних захворювань являється фізичний біль, необхідність проходження лікування. Ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, втрата працездатності призвела до відсутності у позивачки можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, обмежило можливість позивачки приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям. Просила стягнути з ПрАТ «Суха Балка» 302800 грн. в рахунок компенсації за спричинену моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я та втратою професійної працездатності.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків 265 000 (двісті шістдесят п`ять тис) грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 2650 грн.

Обидві сторони оскаржили рішення суду.

Позивачка через свого представника подала апеляційну скаргу, у якій просила рішення суду змінити, збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до заявленого в позові. На обґрунтування скарги зазначено, що суд не в повній мірі врахував безповоротність негативних змін у житті позивачки, яка у віці 51 року втратила 60 % професійної працездатності, через захворювання хребта постійно відчуває фізичний біль, та окрім цього страждає на хронічний бронхіт, вимушена постійно лікуватись без надії на повне одужання тощо.

В свою чергу представник відповідача у своїй скарзі не погодився із рішенням суду та просив скасувати його і ухвалити нове про повну відмову у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування скарги зазначено, що підприємство-відповідач не вчиняло будь-яких протиправних дій відносно позивачки, які б за находися у причинно-наслідковому зв`язку з заподіянням їй моральної шкоди, адже позивач свідомо приймала запропоновані їй умови праці і усвідомлювала можливість ушкодження здоров`я та його наслідки.

30.04.2024 до Дніпровського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про проведення апеляційного розгляду справи, призначеного на 30.04.2024 на 12.10 годин за відсутності позивача та його представника. Просить апеляційну скаргу позивача задовольнити, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПрАТ «Суха Балка» - адвоката Заклецького В.В., який підтримав апеляційну скаргу ПрАТ «Суха Балка» та просив її задовольнити, залишивши без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 як безпідставну та необґрунтовану, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача ПрАТ «Суха Балка» - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 , перебувала в трудових відносинах з ПрАТ «Суха Балка». Виконуючи трудові обов`язки на вказаному підприємстві в період з 31.01.2005 року по 13.12.2022 року, підпадала під вплив на організм шкідливих виробничих факторів, таких як запиленість повітря робочої зони, важкі фізичні навантаження. Зазначені шкідливі виробничі фактори призвели до виникнення у позивача професійних захворювань: «хронічна радикулопатія шийна С6, С7, С8 ліворуч та попереково-крижова L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами»; «пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН ІІ ст.».

Вказані обставини підтверджуються відомостями внесеними до трудової книжки позивача (а.с 30-36), а також до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.09.2023 року, виданого на ім`я позивачки (а.с. 13-19).

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання затвердженого 07.09.2023 року причиною виникнення професійного захворювання у позивача було роботма в шкідливих умовах на протязі 12 років 5 місяців, а саме в умовах пилу в повітрі робочої зони, що перебільшував гранично-допустимий рівень та важкості праці. Зокрема, умови праці характеризувались наступним чином: концентрація аерозолю переважно фіброгенної дії, концентрація кремнію діоксиду кристалічного при вмісті в пилу від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищувала ГДК в 2,1 рази і складала 4,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 10 кг. при нормі до 7 кг., робоча поза стоячи 80% тривалості зміни при допустимій до 60%.

11.01.2024 року позивачка вперше пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого їй на безстроковий термін встановлено 60% втрати професійної працездатності, встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з професійними захворюваннями, визначено необхідність медикаментозному лікуванні, в забезпеченні виробами медичного призначення, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА № 129848 (а.с.10-11).

Згідно відомостей з медичної документації, що наявна в матеріалах справи вбачається, що позивач неодноразово проходила лікування у зв`язку з професійними захворюваннями, наслідком яких являються больові відчуття та порушення функцій організму (а.с. 20-28) .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 3 Конституції України затверджено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачці первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями у 2024 році, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало їй право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року та ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого від 07 вересня 2023 року, причиною професійних захворювань позивачки є тривала праця в умовах пилу в повітрі робочої зони, що перебільшував гранично-допустимий рівень та важкості праці. Зокрема, умови праці характеризувались наступним чином: концентрація аерозолю переважно фіброгенної дії, концентрація кремнію діоксиду кристалічного при вмісті в пилу від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищувала ГДК в 2,1 рази і складала 4,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 10 кг. при нормі до 7 кг., робоча поза стоячи 80% тривалості зміни при допустимій до 60%.

Отже, роботодавець ПрАТ «Суха Балка», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивачки, які завдають їй фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПрАТ «Суха Балка», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Суха Балка» про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 вересня 2023 встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, була повідомлена про умови праці, наявність на її робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, неприймаються до уваги колегією суддів, оскільки добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

За таких обставин, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв`язку з отриманими нею професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивачка неодноразово змушена була проходити амбулаторний та стаціонарний курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлена нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПрАТ «Суха Балка» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 265 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачкою, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності, із встановленням інвалідності третьої групи.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов без повного та всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача.

Зокрема, колегія суддів дійшла висновку, що розмір моральної шкоди, визначений судом до стягнення з відповідача на користь позивача без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона, на теперішній час, втратила професійну працездатність у загальному розмірі 60% та її визнано особою з інвалідністю третьої групи, стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та можливістю його відновлення.

Після втрати працездатності, у позивачки змінилися умови життя, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки її постійно турбує біль у хребті та вона періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається, вона турбується про своє майбутнє та своєї сім`ї, якій не може допомагати як раніше.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, працю в шкідливих умовах праці протягом 12 року 05 місяців на робочому місці відповідача ПрАТ «Суха Балка», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло безстрокову втрату працездатності у загальному розмірі 60%, з визнанням позивача особою з інвалідністю третьої групи, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її до заявленого в позові з 265 000,00 грн. до 302 800,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб, а тому задовольняє апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та залишає без задоволення апеляційну скарга відповідача ПрАТ «Суха Балка».

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави та збільшує цей розмірі з 2650 грн. до 3028,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Крім того, з відповідача ПрАТ «Суха Балка» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 4542,00 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (3028,00 грн. х 150%).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича задовольнити.

Апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» адвоката Заклецького Володимира Віталійовича залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 265 000,00 гривень до 302 800 (трьохсот двух тисяч вісімста) гривень 00 (нуль) копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмірі з 2650 грн. до 3028,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави за подання апеляційної скарги позивачкою на користь держави судовий збір у розмірі 4542,00 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) гривні 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2024.

Головуючий:

Судді: