Справа №639/2332/23
Провадження №2/639/173/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря - Яременко В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/2332/24 за позовною заявою № 639/2332/23 за позовом ОСОБА_1 до Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась, ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Курила Сергія Леонідовича, до Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, в якій позивач просила стягнути з відповідача на її користь в рахунок спричиненої матеріальної шкоди суму у розмірі 90 795,54 грн. за час вимушеного прогулу та суму у розмірі 10 000,00 грн. в рахунок спричиненої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що наказом № 48-ОС від 06.07.2022 позивача було безпідставно звільнено з посади заступника директора Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.04.2023 наказ про звільнення визнано незаконним та скасовано; зобов`язано поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника вказаної вище установи. Згідно з розрахунком виплат, що мали б нараховуватись позивачу за час вимушеного прогулу, у зв`язку з незаконним звільненням, розмір таких виплат за період з 07.07.2022 по 10.04.2023 становить 90 795,54 грн. На думку сторони позивача, неправомірними діями відповідача позивачу завдано матеріальної шкоди у виді доходів, які б вона могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було б порушено, у розмірі 90 795,54 грн., які і просить стягнути з відповідача. Окрім того, у зв`язку з незаконним звільненням позивач зазнала моральної шкоди, яка полягає у тому, що, виконуючи сумлінно всі свої обов`язки, ОСОБА_1 була звільнення під час введеного в Україні воєнного стану, у зв`язку з воєнною агресією РФ, що поставило її у той час в скрутне становище. Позивач не могла знайти роботу та, відповідно забезпечити себе та свою сім`ю, враховуючи той факт, що дочка позивача перебувала у декретній відпустці і також не могла працювати. Сукупність наведених факторів призвело до стресу та тривожності, було порушено звичайні для позивача порядок життя, втрачено життєві зв`язки, що вимагало значних зусиль для їх нормалізації, та має бути відшкодовано сумою у розмірі 10 000,00 грн.

Вказані обставини і вимусили звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Призначено судове засідання.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 17 липня 2023 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 квітня 2023 року у справі № 639/2210/22 за позовом ОСОБА_1 до Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2023 року провадження у справі поновлено.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2023 року визнано обов`язковою явку в судове засідання позивача ОСОБА_1 та її представника.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2024 для розгляду даної цивільної справи, суддею було визначено головуючого суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року цивільну справу прийнят до провадження судді Труханович В.В. Призначено судове засідання.

Представник позивача адвокат Курило С.Л., в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі позивача та без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами та просили винести законне та обґрунтоване рішення, спираючись на фактичні матеріали справи.

За таких обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частин 1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що наказом Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 48-ОС від 06.07.2022 ОСОБА_1 була звільнена з посади заступника директора Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та посадовою інструкцією, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с.12)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.04.2023 у справі № 639/2210/22, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 29.08.2023 та набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнано незаконним та скасовано наказ Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 48-ОС від 06 липня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 заступника директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, з роботи 06 липня 2022 року, у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та посадовою інструкцією, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Рішення суду про поновлення на роботі допустити до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.13-19, 86-94).

У справі № 639/2210/22 позивачем позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди не було заявлено.

Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, а саме виплат за час вимушеного прогулу, заподіяної, на думку сторони позивача, неправомірними діями відповідача на підставі п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, позивачем зазначено, що даний спір виник з трудових правовідносин, з посиланням на практику Верховного Суду у справах за позовами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд, зазначає, що у даній справі підлягають застосуванню спеціальні норми трудового законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Як вже було встановлено судом, позивача було незаконно звільнено з посади заступника директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, рішенням суду ОСОБА_1 поновлено на вказаній посаді, питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішувалось судом, що чітко передбачено статтею 235 КЗпП України.

Згідно з розрахунком виплат, які мали б нараховуватися за період з 07.07.2022 по 10.04.2023 ОСОБА_1 на посаді заступника директора Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, розмір таких виплат склав 90 795,54 грн., з яких: 69 842,72 грн. оклад, 20 952,82 грн. вислуга років. Даний розрахунок складено та підписано в.о. директора та заступником головного бухгалтера Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (а.с.20).

Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013, за змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, відступивши від висновків об`єднаної палати КЦС Верховного Суду, викладених у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 констатувала, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч. 2 ст. 235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст. 117 цього Кодексу, мають різну правову природу.

Середній заробіток за ч. 2 ст. 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло в працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням роботодавцем законодавства про працю та про оплату праці. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку без обмеження будь-яким строком (ч. 2 ст. 233 КЗпП України) і не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі згодом звернутися до суду з позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Вимушений прогул відбувається виключно з вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Отже, за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Зокрема, згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Як вже було встановлено судом, стороною позивача було надано розрахунок виплат, які мали б нараховуватися за період з 07.07.2022 по 10.04.2023 ОСОБА_1 на посаді заступника директора Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, розмір таких виплат склав 90 795,54 грн., з яких: 69 842,72 грн. оклад, 20 952,82 грн. вислуга років. Даний розрахунок не викликає у суду сумніву щодо його достовірності та приймається судом.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 07.07.2022 по 10.04.2023 у розмірі 90 795,54 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, яка визначена стороною позивача у розмірі 10000,00 грн.

Суд з цього приводу зазначає наступне.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за умови порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Наведений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.02.2023 у справі № 295/2725/21.

За правилами ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до вимог п.2 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень ;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди;

- при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підтвердження наявності та розміру заподіяної відповідачем моральної шкоди сторона позивача посилалась на те, що, виконуючи сумлінно всі свої обов`язки, ОСОБА_1 була звільнена під час введеного в Україні воєнного стану, у зв`язку з воєнною агресією РФ, що поставило її у той час в скрутне становище. Позивач не могла знайти роботу та, відповідно забезпечити себе та свою сім`ю, враховуючи той факт, що дочка позивача перебувала у декретній відпустці і також не могла працювати. Сукупність наведених факторів призвело до стресу та тривожності, було порушено звичайні для позивача порядок життя, втрачено життєві зв`язки, що вимагало значних зусиль для їх нормалізації.

Тобто, фактично доводи позовної заяви щодо заподіяння позивачу моральної шкоди зводяться до факту її незаконного звільнення.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Суд вважає доведеним, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, яка виразилась у позбавленні позивача засобів до існування, психічних страждань, у зв`язку з втратою роботи у період воєнного стану, необхідністю вчинення дій на відновлення свого порушеного права.

Разом з тим, стороною позивача розрахунку та належного обґрунтування розміру моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн не надано.

Враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, закріплені у ст. 3 ЦК України, а також конкретні обставини даної справи, суд дійшов до висновку про відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в частині вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 1073,60 грн (а.с.9).

Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог, та у зв`язку з частковим задоволенням позовної вимоги про стягнення моральної шкоди (50%), стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 536,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.1-18, 76-82, 95, 141, 223, 247, 263-265, 268, 274-279,354 ЦПК України, ст. 16, 22, 23, 1167 ЦК України, ст. 233, 235, 237-1 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 90 795,54 грн. (дев`яносто тисяч сімсот дев`яносто п`ять гривень 54 копійки).

Стягнути з Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Харківська регіональна державна лабораторія державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, , місцезнаходження: 61157 м. Харків, вул. Москалівська, 148.

Повний текст рішення складено 29.04.2024

Суддя В. В. Труханович