Справа № 286/5010/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: 1. ОСОБА_2 , 2. ОСОБА_3 , 3. ОСОБА_4 , 4. ОСОБА_5 , 5. ОСОБА_6 , 6. ОСОБА_7 , про виділення в натурі частки житлового будинку, який належить співвласникам на праві спільної часткової власності , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідачів: 1. ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 . ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 . ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_6 . ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_7 , в якому просить виділити йому в натурі 1/4 ідеальної частки з спільної часткової власності на житловий будинок в АДРЕСА_8 , наступні приміщення: - кухню площею 7,8 кв.м, коридор площею 8,2 кв.м, кладову площею 0,8 кв.м, кімнату площею 19,7 кв.м., кімнату площею 9,5 кв.м, припинити спільну власність та визначити частку 1/1.

Позивач у позові просив розглянути справу за його відсутності.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 22.01.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, відповідачам встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, призначено підготовче судове засідання.

У встановлений судом строк відповідачі 1,2,3,4,5,6 відзиву на позовну заяву не подали, натомість подали заяви про визнання позову та розгляд справи за її відсутності, при цьому вказали, що проти виділення в натурі частки житлового будинку, який належить співвласникам на праві спільної часткової власності, позивачу не заперечують.

Перевіряючи законність визнання позову на стадії підготовчого провадження, суд встановив, що позивачем заявлено вимоги про виділення в натурі частки житлового будинку та припинення права спільної власності та водночас вимогу про визначення частки 1/1, що суперечить одне одному. Остання не узгоджується із законом, тому визнання позову в цій частині суперечить закону. Відтак, суд не прийняв визнання позову відповідачами та продовжив судовий розгляд.

Ухвалою суду від 21.03.2024 року відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачами і продовжено судовий розгляд, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.04.2024 року.

Неявка сторін не перешкоджає судовому розгляду по суті.

Відтак, розглянувши вимог та доводи позову, оцінивши та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Житловий будинок АДРЕСА_8 перебуває у спільній частковій власності сторін.

Згідно з копіями договору дарування квартири, що складає частину житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Овруцького районного державного нотаріального округу Кушнерчук О.М. 06.09.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 308, Витягу з Державного реєстру правочинів від 06.09.2005 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8337178, виданого ДКП Коростенське МБТІ 14.09.2005 року, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_9 , загальна площа якої складає 46,0 кв.м., житлова площа становить 29,2 кв.м. Вказана квартира, що складає 1/4 частину одноповерхового житлового будинку, складається з кімнати площею 19,7 кв.м., кімнати площею 9,5 кв.м., кухні площею 7,8 кв.м., коридору площею 8,2 кв.м., кладовки площею 0,8 кв.м.

Згідно з копіями свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2011 року, Витягу про державну реєстрацію прав № 31984362 та Витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 32518290, виданих КП Коростенське МБТІ 09.11.2011 року та 15.11.2011 року, відповідач 1 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_10 , в цілому трьохкімнатної, загальна площа якої складає 57,2 кв.м., житлова площа становить 32,2 кв.м.

Згідно з копіями свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.09.2012 року, Витягу про державну реєстрацію прав № 35523088, виданого КП Коростенське МБТІ 17.09.2012 року, свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 09.10.2000 року, відповідач 2 ОСОБА_3 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_11 , в цілому трьохкімнатної, загальна площа якої складає 53,2 кв.м., житлова площа становить 32,5 кв.м.

Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 09.10.2000 року, відповідач 3 ОСОБА_4 , відповідач 4 ОСОБА_5 , відповідач 5 ОСОБА_6 , відповідач 6 ОСОБА_7 є власниками на праві спільної власності квартири АДРЕСА_12 , загальна площа якої складає 46,7 кв.м.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 02.10.2023 року на житловий будинок АДРЕСА_13 права власності чи інші речові права не зареєстровано.

З наданого позивачем технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_9 , виготовленого 16.08.2005 року Коростенським МБТІ, приміщення квартири розміщено на І поверсі будинку являють собою окрему (загальну) квартиру загальною площею 46,0 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., яка складається з 1-ої кімнати площею 19,7 кв.м., 2-ої кімнати площею 9,5 кв.м., кухні площею 7,8 кв.м., коридору площею 8,2 кв.м., кладової площею 0,8 кв.м.

Згідно з ст.382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

У відповідності ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

3гідно з ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. (ч.1). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. (ч.2) У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч.3).

Виділ часток (поділ) жилого будинку, який перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо) (постанова Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 601/180/16).

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до ст.364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України (постанова Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 725/602/18).

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом № 55 від 18.06.2007 року Міністерства з питань житлово-комунального господарства України.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Виходячи з положень статей 183, 364 ЦК України та роз`яснень, викладених в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», суд доходить висновку, що виділ частки в натурі із спільного будинку може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

В пункті 8 Постанови № 7 визначено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником.

Отже, виділ часток майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо сторонами організовано приміщення із самостійними виходами і відповідно кожній зі сторін може бути виділено відокремлені частини майна, які за розмірами відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Згідно з наявними копіями правовстановлюючих документів, позивачу належить на праві власності окреме ізольоване помешкання окрема квартира в житловому будинку, яка складає 1/4 частину цього житлового будинку, і він нею володіє і користується, як фактично виділеною в натурі спільною частковою власністю. Щодо решти частин будинку, то фактично між сторонами склався порядок користування приміщення житлового будинку також як окремими ізольованими квартирами, і інші співвласники ними також користуються, що не заперечується сторонами. Проте, позивач просить фактично повторно виділити в натурі належну йому 1/4 частину житлового будинку, яка складається з ряду приміщень, і є окремою квартирою згідно з правовстановлюючими документами, на яку у нього зареєстровано право власності, і щодо якої він безперешкодно має правову можливість реалізувати свої правомочності власника (володіння, користування, розпорядження). При цьому у позові також просить припинити спільну власність та визначити частку 1/1. Ці дві вимоги суперечать одна одній.

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У позові позивач зазначає, що житловий будинок, в якому знаходиться належне йому помешкання, має багато співвласників, один з яких, ОСОБА_8 , помер і спадщину після нього ніхто не оформив. Тобто склад власників будинку є неповним, що перешкоджає спільно звернутися за приватизацією земельної ділянки для обслуговування будинку, а відтак і оформити позивачу право власності на належну йому частину земельної ділянки пропорційно до його частки у праві власності на житловий будинок.

Проте, маючи зареєстроване право власності на спірний об`єкт частину житлового будинку, як окрему ізольовану квартиру, позивачем реалізовано його право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності і інші співвласники житлового будинку, в тому числі відповідачі, ніяким чином не перешкоджають позивачу розпоряджатися його майном.

В матеріалах справи відсутній і позивачем суду не надавався висновок експерта з інвентаризації нерухомого майна щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна про те, що за технічними показниками спірний об`єкт квартира АДРЕСА_9 , є відокремленим об`єктом з окремими комунікаціями та може бути виділена в натурі в окремий житловий будинок. Клопотання про призначення судової експертизи позивачем не заявлялося. Заявлені позовні вимоги не уточнювалися, вимога про виділення квартири, що становить частину житлового будинку, в окремий об`єкт нерухомості, не заявлялася.

Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню за їх безпідставністю та відсутністю порушень прав позивачів відповідачами.

Позивачем сплачено судовий у розмірі 2177,00 грн.

Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 200, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.04.2024 року.

Суддя: В. І. Вачко