Справа №303/1209/24
2о/303/42/24
УХВАЛА

14 березня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Мирошниченка Ю.М.

при секретарі Лукач К.М.

за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Гришка К.В.,

представника заінтересованої особи Олексик К.І.,

розглянувши клопотання представника заінтересованої особи Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Гришка Костянтина Володимировича про залишення без розгляду заяви ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник просить встановити факт перебування на його утриманні батька ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю 2 групи, з метою отримання відстрочки від призову на військову службу.

До участі у справі як заінтересовані особи залучені батько заявника ОСОБА_1 , Мукачівська міська рада та Закарпатський обласний ТЦКтаСП.

ОСОБА_1 підтримав заяву сина, покликаючись на незадовільний стан здоров`я та скрутне матеріальне становище.

Представник Мукачівської міської ради з огляду на мету встановлення заявленого факту повідомив про відсутність інтересу органу місцевого самоврядування до результатів розгляду цієї справи.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ТЦКтаСП) просить залишити заяву без розгляду, покликаючись на спір, який виник між ТЦКтаСП і заявником щодо права останнього на відстрочку від військової служби.

Клопотання представника ТЦКтаСП не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним і з-поміж іншого включає факт перебування фізичної особи на утриманні.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема перебування фізичної особи на утриманні, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України.

У справі, яка розглядається, заявник у судовому засідані повідомив, що в наданні відстрочки йому відмовлено з посиланням на відсутність документального підтвердження фактів, які мають значення для позитивного вирішення цього питання. Проте ждних свідчинь щодо офіціального звернення позивача до ТЦКтаСП, як і резільтатів його розгляду останнім, суду не надав.

Представник ТЦКтаСП вважає, що обовязок повнолітнійх дітей щодо утримання непрацездатних батьків встановлено законом і на цій підставі стверджеє, що факт утримання завником батька не має юридичного значення.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України су при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 23 вересня 2020 року (справа № 758/7094/19) Верховний Суд зауважив, що в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне.

Тобто заперечення заінтересованою особою заявленого факту, статусу заявника, незгода з правровими підставами розглядуваної заяви тощо в межах окремого провадження цілком імоворіні та допустимі й самі по собі не свідчать про наявність спору про право.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у справі № 560/17953/21 (постанова від 18.01.2024 р.) визнала неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. Такого висновку дійшла.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), де йшлося про недопустимість ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Таким чином підстави як для залишення заяви ОСОБА_3 без розгляду, так і для закриття провадження у цій справі відсутні.

На підставі викладеного суд, керуючись статтями 257, 258, 260, 293, 315 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання представника заінтересованої особи Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Гришка Костянтина Володимировича про залишення без розгляду заяви ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значенні, відмовити.

Судове засідання відкласти на 11 год. 30 хв. 21 березня 2024 року.

Головуючий Юрій Мирошниченко