КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/5061/23 Головуючий у І інстанції - Арапіна Н.Є.
апеляційне провадження №22-ц/824/2747/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Никифорова І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юга-Групп» - Ішутка Сергія Юрійовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юга-Групп» про визнання майнового (речового) права на об`єкт незавершеного будівництва,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Юга-Групп», в якому просив визнати за ним право власності на майнові права на машиномісце № НОМЕР_1 (розміри машиномісця: 3х6 метрів) у житловому будинку (прибудові) до реконструйованого будинку АДРЕСА_1 ; стягнути з ТОВ «Юга-Групп» на його користь судовий збір.

В обґрунтування позову зазначав, що 11 січня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №03/11-01 про пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу, відповідно до умов якого позивач придбав майнові права на об`єкт нерухомості, а саме, машиномісце № НОМЕР_1 , розміром 3х6 метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що ним було сплачено вартість об`єкта незавершеного будівництва у повному обсязі у розмірі 75 750 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Юга-Групп» та платіжним дорученням.

Посилався на те, що 20 березня 2023 року ОСОБА_1 отримано відповідь від Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про те, що завершеному будівництвом об`єкту: «Прибудова будинку з вбудованими офісними приміщеннями та магазином непродовольчих товарів на першому поверсі та підземним паркінгом до реконструйованого будинку за адресою: АДРЕСА_1 » поштова адреса не присвоювалась.

На підставі викладеного та у зв`язку з невиконанням відповідачем умов укладеного договору, порушенням термінів завершення будівництва на 15 років, відсутністю адреси у будівництва, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року, з урахуванням ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року про виправлення описки, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 майнові (речові) права на об`єкт незавершеного будівництва - машиномісце № НОМЕР_1 , розміром 3х6 метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ТОВ «Юга-Групп» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням представник відповідача ТОВ «Юга-Групп» - Ішутко С.Ю. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

У мотивування скарги зазначає, що відповідач копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками до неї не отримував, а про її існування дізнався з ЄДРСР в день її опублікування 19 квітня 2023 року та 26 квітня 2023 року звернувся до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи.

Вказує, що суд першої інстанції, грубо порушуючи строки, визначені частиною сьомою статті 178 ЦПК України та в ухвалі про відкриття провадження, ухвалив оскаржуване рішення 25 квітня 2023 року, тобто через 6 днів після відкриття провадження у справі.

Уважає, що місцевий суд, розглянувши справу за відсутності ТОВ «Юга-Групп», порушив процесуальне право відповідача на подання відзиву та принцип змагальності сторін, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Зауважує, що положеннями договору №03/11-01 на пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу від 11 січня 2006 року не передбачено продаж майнових прав на об`єкт нерухомості, оскільки відповідно до пункту 2.4 Договору при одержанні коштів від позивача для фінансування паркінгу у відповідача виникають боргові зобов`язання перед позивачем? які мають бути погашені у визначений договором спосіб.

Посилається на те, що суд першої інстанції взагалі не надаючи оцінки договору та сертифікату, який підтверджує факт закінчення будівництва, ухвалив оскаржуване рішення щодо визнання майнового (речового) права на об`єкт незавершеного будівництва, в той час як об`єкт вже збудований та введений в експлуатацію.

Вказує про те, що позивач обрав невірний спосіб захисту, оскільки положення закону не містять можливості визнання майнових прав на створений об`єкт нерухомого майна.

Також зазначає про необхідність залучення до участі у справі в якості третьої особи Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, оскільки спірний будинок АДРЕСА_1 перебуває у податковій заставі Головного управління Державної податкової служби у м. Києві і судове рішення безпосередньо впливатиме на права і обов`язки останнього.

08 червня 2023 року на електронну адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача - адвоката Різунова Р.С., в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Зокрема зазначає, що визнання права власності до отримання поштової адреси є передчасним за відсутності всіх документів, які дозволяють реєстрацію права власності на нього. При цьому, визнання майнового права є лише підтвердженням такого речового права судом, а позивач фактично і так є власником речового права з моменту повної оплати коштів за проінвестоване майно.

Уважає, що твердження відповідача про залучення податкових органів до розгляду справи є безпідставними, оскільки в податкову заставу описано будинок за адресою: АДРЕСА_1 без зазначення номерів квартир, що не доводить факт того, що паркомісце, належне позивачу, також перебуває в податковій заставі.

Акт про опис податкової застави складено 28 грудня 2018 року, а позивач уклав договір про пайову участь у будівництві та повністю сплатив за ним кошти у 2006 році.

17 листопада 2023 року надійшли до суду письмові пояснення від ТОВ «Юга-Групп», в яких товариство зазначає, що висновки суду про те, що громадянином ОСОБА_1 виконано у повному обсязі фінансові зобов`язання за укладеним договором є необґрунтованими та безпідставними, оскільки за наданою позивачем суду копією платіжного доручення ним не здійснено сплату коштів у рахунок пайового внеску, а за договором мало бути сплачено 75 750 грн (п. 2.3 Договору).

26 лютого 2024 року на електронну адресу суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про проведення судового засідання, призначеного на 14 березня 2024 року, без участі представника позивача. У заяві представник проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, клопотання про зупинення провадження у справі підтримав у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем набуто майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, а саме: машиномісце № НОМЕР_1 , розміром 3х6 метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з виконанням у повному обсязі фінансових зобов`язань.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 11 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Юга-Групп» укладено договір №03/11-01 на пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу (далі - Договір), відповідно до пункту 2.1 якого пайовик зобов`язується прийняти пайову участь у фінансуванні будівництва підземного паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 , а організація зобов`язується після завершення повного циклу будівельних робіт та введення паркінгу в експлуатацію передати пайовику (при умові внесення ним 100 відсотків пайового внеску) по Акту приймання-передачі частину підземного паркінгу 1 машиномісце, яке має наступні параметри: машиномісце № НОМЕР_1 , розміри машиномісця 3х6 метрів.

Відповідно до пункту 2.2 вказаного Договору запланований термін завершення будівництва: 2 квартал 2008 року.

Згідно пункту 2.3 Договору розмір пайової участі пайовика (вартість машиномісця) на день укладення сторонами цього договору становить: 75 750 грн, в т.ч. ПДВ 12 625 грн.

При одержанні коштів від пайовика для фінансування будівництва паркінгу у організації виникають боргові зобов`язання перед пайовиком. Вказані зобов`язання погашаються організацією з моменту передачі пайовику по завершенні будівництва паркінгу документів для оформлення права власності на машиномісце, при умові здійснення останнім 100 відсотків пайового внеску, передбаченого пунктом 2.3 цього договору (пункт 2.4 Договору).

У відповідності до пункту 4.1 Договору з метою будівництва паркінгу, зазначеного в пункті 2.1 Договору, пайовик до 26 вересня 2006 року сплачує на р/рахунок організації 100 відсотків вартості машиномісця згідно пункту 2.3 договору.

З Довідки ТОВ «Юга-Групп» від 30 січня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 виконав перед ТОВ «Юга-Групп» фінансові зобов`язання вповному обсязі шляхом внесення повної оплати за об`єкт інвестування, а саме: машиномісце № НОМЕР_1 . ТОВ «Юга-Групп» підтвердило відсутність будь-яких зобов`язань ОСОБА_1 по Договору №03/11-01 від 11 січня 2006 року.

Відповідно до копії платіжного доручення №645931 від 20 вересня 2006 року ОСОБА_3 сплатила ТОВ «Юга-Групп» 75 750 грн з призначенням платежу: Опл. вартості машиномісця №17 за адр.: АДРЕСА_1 зг. інв. дог. 03/11-01 від 11-01-06. В т.ч. ПДВ-12 625 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 27 липня 2022 року Державною інспекцією архітектури та містобудування України видано Сертифікат № ІУ54, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта: Прибудови будинку з вбудованими офісними приміщеннями та магазином непродовольчих товарів на першому поверсі та підземним паркінгом до реконструйованого будинку за адресою: АДРЕСА_1 проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

Згідно відповіді Управління будівництва Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 20 березня 2023 року №103/35/133/р-332 на адвокатський запит адвоката Різунова Романа, питання присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомості на території м. Києва врегульовано рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 №337/9394 «Про деякі питання ведення реєстрів адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів у м. Києві». Відповідно до п. 4.16 Порядку присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомості у м. Києві, затвердженого зазначеним рішенням КМР, Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація присвоює поштові адреси новозбудованим об`єктам шляхом прийняття розпорядження після введення в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкту та подання відповідного звернення від замовника будівництва до Центру надання адміністративних послуг (ЦНАП). Станом на 20.03.2023 року до ЦНАП Дніпровського району не надходило звернення з повним пакетом документів щодо присвоєння поштової адреси: АДРЕСА_1 завершеному будівництвом об`єкту: «Прибудова будинку з вбудованими офісними приміщеннями та магазином непродовольчих товарів на першому поверсі та підземним паркінгом до реконструйованого будинку за адресою: АДРЕСА_1 ». Зважаючи на вищезазначене, в межах наданих повноважень Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація не приймала розпорядження про присвоєння поштової адреси: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з указаним позовом ОСОБА_1 просить визнати за ним майнові (речові) права на об`єкт незавершеного будівництва - машиномісце № НОМЕР_1 , розміром 3х6 метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на перешкоди з боку забудовника у можливості зареєструвати за собою право власності на машиномісце через не присвоєння новоствореному об`єкту поштової адреси.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (стаття 527 ЦК України).

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором (стаття 876 ЦК України).

За змістом статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Право власності на річ набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Згідно частини другої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість - об`єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент розгляду справи, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Інвестор, як особа за кошти якої й на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування.

Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.

В разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, з урахуванням повної та вчасної сплати за майнові права, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування (Правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі359/5719/17 (провадження 14-8 цс 21)).

Верховний суд у своїй постанові від 21 грудня 2022 року у справі №569/5399/20 (провадження №61-7682св21) зазначив, що у разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

Таким чином, особа, яка повністю оплатила пайові внески, у випадку, якщо його майнові права не визнаються або оспорюються, має право звернутися до суду із позовом про визнання майнових прав на об`єкт інвестування, однак лише у випадку відсутності факту введення будинку в експлуатацію.

Укладаючи договір купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно, покупець отримує речове право, яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому.

Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації, оскільки жодних виключень щодо необхідності державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, як передбачено в частині першій статті 182 та частині другій статті 331 ЦК України для новоствореної речі, якою є квартира в новозбудованому будинку, цивільне законодавство не містить.

Захист прав на новостворене майно, прийняте в експлуатацію, в разі невизнання відповідачем прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі №48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18.

Практика визнання права власності на об`єкти нерухомості, розміщені у введених в експлуатацію будинках та спорудах, з огляду на відсутність у позивачів можливості оформити право власності в позасудовому порядку як ефективного способу захисту порушених прав підтримується й Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 27 лютого 2019 року у справі №761/32696/13-ц (провадження №14-606цс18), від 03 квітня 2019 року у справі №1609/6643/12 (провадження №14-107цс19), від 15 травня 2019 року у справі №522/102/13-ц (провадження №14-38цс19), від 29 травня 2019 року у справі №1609/6645/12 (провадження №14-220цс19), від 26 червня 2019 року у справі №761/3428/15-ц (провадження №14-268цс19).

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, у випадку оспорювання чи невизнання за інвестором, який виконав умови договору інвестування, первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування, введений в експлуатацію, ефективним способом захисту такого права є визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України.

Ураховуючи особливість перетворення права на майнові права у право на новостворений об`єкт нерухомого майна, саме інвестор є першим власником за договором купівлі-продажу майнових прав на певне нерухоме майно, яке фактично існує, однак набуває формальних ознак об`єкта цивільних прав лише після його державної реєстрації.

Вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 (провадження №14-8цс21).

У постанові від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 (провадження №14-8цс21) Велика Палата Верховного Суду вказала, що положення статті 392 ЦК України підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між особою, яка відчужила майнові права на квартиру в багатоквартирній новобудові (Сторона 1) та особою, яка такі права придбала (Сторона 2) у випадку, коли об`єкт будівництва (багатоквартирна новобудова) зданий в експлуатацію, проте Сторона 1 не виконує умови зазначеного договору з передачі Стороні 2 усіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої Сторона 2 сплатила в повному обсязі, та не визнає права Сторони 2 на цю збудовану квартиру.

Як зазначено вище, станом на час звернення до суду з даним позовом, об`єкт будівництва, в якому розташоване машиномісце № НОМЕР_1 , яке є предметом позову, а саме: Прибудова будинку з вбудованими офісними приміщеннями та магазином непродовольчих товарів на першому поверсі та підземним паркінгом до реконструйованого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , завершений будівництвом та введений в експлуатацію, що підтверджується Сетрифікатом Державної інспекції архітектури та містобудування України від 27 липня 2022 року.

Таким чином, зважаючи на те, що об`єкт будівництва, в якому розташоване машиномісце № НОМЕР_1 , майнове (речове) право на яке просить визнати позивач, завершений будівництвом та введений в експлуатацію станом на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, колегія суддів доходить висновку, що позивач обрав неефективний спосіб захисту порушеного права, який не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та спричиненим цим діянням наслідкам, що є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові.

Окрім того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ТОВ «Юга-Групп» заперечує факт внесення позивачем повної оплати за Договором №03/11-01 на пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК України), допустимими (стаття 78 ЦПК України), достовірними (стаття 79 ЦПК України), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно приписів частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, доводи апеляційної скарги в частині обрання позивачем неефективного способу захисту є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу суду. Інші доводи апеляційної скарги за характером даних правовідносин правового значення для вирішення справи не мають.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені вище порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юга-Групп» - Ішутка Сергія Юрійовича - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юга-Групп» про визнання майнового (речового) права на об`єкт незавершеного будівництва - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник