СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/235/24
Провадження № 2/306/282/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді : Е.А. Вінер

з секретарем : А.В. Петрус

з участю адвоката позивача В.В.Касинець

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Сваляві цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_2 ( адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( адреса: АДРЕСА_3 )про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Касинець В., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 14 травня 1991 року власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. До своєї смерті ОСОБА_5 залишила заповіт,яким квартиру АДРЕСА_4 заповіла своєму сину ОСОБА_3 . Після смерті матері ОСОБА_3 не звертався з відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Враховуючи те, що ОСОБА_2 є внуком покійної ОСОБА_4 , то просить визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2024 року справу № 306/235/24 (провадження №2/306/282/24) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 29).

02 лютого 2024 року суддею Свалявського районного суду Вінер Е.А. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 30).

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.39).

В судовому засіданні адвокат позивача позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 89 ч.1,2 ЦПК України передбачено,що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об`єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1ст.1221 ЦК України).

Статтею 1233 ЦК України передбачено,що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно ч.1-4 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

У разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність. Діти (внуки) цієї особи мають право на спадкування на загальних підставах.

Частинами 1-4 статті 1236 ЦК України передбачено,що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав.

Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Статтею 1241 ч.1 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Судом встановлено,що згідно договору купівлі-продажу від 14 травня 1991 року власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_4 (а.с. 8-10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

13 серпня 2011 року ОСОБА_5 залишила заповіт, яким квартиру АДРЕСА_4 заповіла своєму сину ОСОБА_3 . Даний заповіт був посвідчений державним нотаріусом Гуледза С.М. та зареєстрований у спадковому реєстрі(а.с.13-14).

Згідно свідоцтва про народження стверджується, що батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_3 , матірю ОСОБА_6 (а.с.18).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 згідно заповіту має право на спадкування квартири АДРЕСА_4 .

Позивачем та адвокатом не надано суду підтверджуючих документів щодо відмови ОСОБА_3 право на спадкування квартири АДРЕСА_4 відповідно до заповіту.

Позивач ОСОБА_2 є внуком померлої ОСОБА_5 і має право на спадкування лише по закону в порядку черговості.

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою в АДРЕСА_5 (а.с.7). Тобто на момент смерті ОСОБА_5 не був зареєстрований та не проживав у квартирі АДРЕСА_4 .

Як зазначено у пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами, зокрема, копіями документів із спадкової справи.

Так, позивачем в межах даної справи не надано доказів щодо існування перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку у разі встановлення додаткового строку для прийняття спадщини або встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Акт №481 від 28.11.2023 (а.с.21) суд не може взяти до уваги, оскільки встановлення факту проживання позивача разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини вирішується у судовому порядку.

Окрім того, в офіційних документах є ряд розбіжностей в написанні прізвище, ім`я, по батькові ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , однак позивачем не надано доказів того, що він звертався до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та судом винесено відповідне рішення.

Таким чином, заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування є безпідставними, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено,а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 12-13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 1217, 1233, 1235, 1236, 1241 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову представника позивача ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_2 ( адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( адреса: АДРЕСА_3 ) про визнання за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 квітня 2024 року.

Суддя Свалявського районного суду

Закарпатської області Е.А.Вінер