Провадження № 2/727/269/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого - судді: Слободян Г.М.

за участю секретаря судового засідання: Костенюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: невідомо; останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа на стороні відповідача: Приватний нотаріус Чернівецького міського Нотаріального округу Куніцина Ірина Євгенівна (адреса місцезнаходження: м. Чернівці, вул. 28 червня, 2) про визнання договору дарування недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, -, - ВСТАНОВИВ:

Описова частина. Короткий зміст позову.

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, де третьою особою на стороні відповідачів є Приватний нотаріус Чернівецького міського Нотаріального округу Куніцина І.Є. про визнання договору дарування недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що був власником частини квартири в АДРЕСА_1 . Наприкінці січня 2021 року, відповідач ОСОБА_3 прийшов до нього додому за адресою: АДРЕСА_1 і повідомив його синові ОСОБА_4 та дружині ОСОБА_5 про те, що 30.05.2014 року, він видав на його ім`я довіреність, відповідно до якої подарував (одна друга) частини квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , незнайомій особі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, ОСОБА_3 вказав, що зможе повернути назад у його власність частину цієї квартири, якщо він або хтось з членів сім`ї повернуть йому 6500 доларів США, які він нібито у відповідача позичив. Вказує, що в період часу з 2013 року по 2018 рік, він вів асоціальний спосіб життя - зловживав спиртними напоями, вчиняв у членів сім`ї незначні крадіжки грошових коштів, виносив і продавав речі з дому для придбання спиртного. Зазначив, що усі свої дії пов`язані з документами пам`ятав і чітко підписував довіреність від 30.05.2014 року, відповідно до якої уповноважив ОСОБА_3 розпоряджатися належним йому майном, так само як і не пам`ятає, що був у приміщенні приватного нотаріуса Куніциної І.С. До зустрічі із ОСОБА_3 в січні 2021 року, не знав про існування довіреності і вчинення на її підставі нотаріальних дій щодо відчуження свого нерухомого майна; натомість, дізнавшись про існування довіреності, від 21.01.2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Прошиної М.В. із заявою про скасування довіреності, що була посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І.Є. 30.05.2014 року за реєстровим №5259 (бланк НАА 075594) та на підставі цієї заяви, довіреність від 30.05.2014 року було скасовано, і внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру довіреностей.

В позові позивач, стверджує, що жодних грошей від ОСОБА_3 , які могли бути предметом позики, про яку останній зазначав в розмові, не отримував, так як він багато років проживає в спірній квартирі разом із своєю сім`єю, у якій зареєстрований. Зазначає, що спірна квартира є його єдиним житлом, він з членами сім`ї її утримують, сплачують комунальні послуги, в квартирі був зроблений ремонт, а теперішнього власника квартири - ОСОБА_2 він ніколи не бачив, з ним не знайомий, в спірній квартирі останній ніколи не проживав, комунальні послуги за неї не платив та ніколи до нього не звертався. Позивач вказав, що бажання дарувати ОСОБА_2 своє єдине житло у нього не було; при цьому, звертає увагу на те, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за шахрайство і інші злочини, пов`язанні із привласненням чужих документів і підробкою документів та вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці по справі № 727/9562/18 його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та засуджено.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 17.01.2021 року по цій справі було задоволено клопотання ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності в частині обвинувачення за ч.3 ст. 357, ч.3 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження в цій частині обвинувачення.

Тобто його було звільнено від кримінальної відповідальності, у зв?язку з нереабілітуючою обставиною, а також у зв?язку з тим, що він не заперечував своєї вини у вчиненні вищенаведених кримінальних правопорушень.

За з`ясованих обставин обдарований ОСОБА_2 є племінником ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_3 шахрайським чином, укладаючи від його імені договір дарування частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 із своїм племінником ОСОБА_2 , діяв не в його інтересах, а у власних, оскільки за словами ОСОБА_3 , оспорювана частина квартири насправді належить йому, а не ОСОБА_2 , на якого вона просто зареєстрована. Вважає, що дії ОСОБА_3 суперечать положенням ч.3 ст. 238 ЦК України, а також вчинені за зловмисною домовленістю з ОСОБА_2 , що є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним з підстав, передбачених статтею 232 ЦК України. Стверджує, що приватним нотаріусом Куніциною І.Є. не було дотримано вимог закону України «Про нотаріат», оскільки в довіреності виданої від його імені було зазначено те, що ОСОБА_3 був уповноважений на підписання договору дарування квартири (частки) АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_6 . Однак, відповідно до договору дарування частки квартири від 02.06.2014 року ОСОБА_3 подарував частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Тобто приватний нотаріус не перевірила повноважень ОСОБА_3 та фактично посвідчила договір дарування з іншою особою. Просить, позов задовольнити, визнати договір дарування частини квартири недійсним та витребувати у ОСОБА_2 у свою власність частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальної площі (кв.м): 30.2, житлової площі (кв.м): 16.7.

Рух справи та позиція сторін.

Ухвалою суду від 27.10.2023 року по справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

06.11.2023 року ОСОБА_3 скеровано до суду відзив на позовну заяву, в якій він не погоджуючись з доводами позивача ОСОБА_1 , просить відмовити в задоволенні позову у зв?язку зі спливом позовної давності.

06.11.2023 року ОСОБА_3 , який є представником ОСОБА_2 , в його інтересах скеровано до суду відзив на позовну заяву, в якій він, не погоджуючись з доводами позивача ОСОБА_1 , просить відмовити в задоволенні позову у зв?язку зі спливом позовної давності.

20.11.2023 року адвокатом Смотрицьким А.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 скеровано до суду відповідь на відзив; просив заявлені позовні вимоги задовольнити.

05.01.2024 року адвокатом Смотрицьким А.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 направлено в суд і прийнято судом доповнення до відповіді на відзив та доручення доказів щодо оціночної вартості об`єкту нерухомості та сплатою судового збору.

Ухвалою суду 25.01.2024 року підготовче провадження по справі закрито.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Смотрицький А.В. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позовну заяву. В наданих суду поясненнях, відповідно посилалися на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відзиві просив суд розглянути справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. ОСОБА_3 від його імені просив суд розглянути справу у його відсутність.

Третя особа на стороні відповідача Приватний нотаріус Чернівецького міського Нотаріального округу Куніцина І.Є. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Виходячи з вимог п.5 ч.2 ст.223, ч.5 ст.223 та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд вважає, що судовий розгляд справи за відсутності відповідачів та відповідно представника, третьої особи, зокрема, згідно ст. 223 ч.3 п.1 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.

Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

У відповідності до положень ст.ст. 12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З`ясовані обставини по справі та досліджені судом докази

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом на підставі наданих доказів, установлено, що 12.05.1993 року ОСОБА_1 і ОСОБА_7 успадкували після смерті ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з однієї жилої кімнати, загальною площею 29.5 кв.м., у тому числі жилою площею 16.7 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Згідно з довіреністю від 30.05.2014 року ОСОБА_1 , уповноважив ОСОБА_3 , від свого імені укласти та підписати договір дарування квартири (її частки) АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З договору дарування частки квартири від 02.06.2014 року вбачається, що дарувальник ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняв в дар (одну другу) ідеальної частки квартири АДРЕСА_6 шістнадцять А), реєстраційний номер об`єкта 01.

Згідно з заявою ОСОБА_1 від 21.01.2021 року до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Прошиної М.В., довіреність від 30.05.2014 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І.Є. за реєстровим № 5259 на ім?я ОСОБА_3 була скасована, про що було внесено відомості до Єдиного реєстру довіреностей.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 є власником половини квартири, яка складається з 1 житлової кімнати, загальної площі (кв.м): 30.2, житлової площі (кв.м): 16.7, за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідок про склад сім`ї, виданих ЖБК №16 від 00.00.2014 року, 00.00.2018 року, 00.00.2021 року, 00.00.2023 року вбачається, що власник ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_9 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.)

Згідно з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 починаючи з 00.00.0000 року.

З виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 202 від 15.02.2021 року, виданої Обласним комунальним некомерційним підприємством «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» Чернівецької обласної ради вбачається, що ОСОБА_1 не одноразово, починаючи з 24.06.2005 року перебував в стаціонарі закладу на лікуванні з розладами психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю.

З квитанцій досліджених судом вбачається, що ОСОБА_5 сплачено за комунальні послуги з утримання квартири за адресою: АДРЕСА_1 …

З відповіді Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Чернівецької обласної державної адміністрації від 15.02.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в ЧОПЛ з 26.12.15 по 14.01.16 р., з 27.08.16 по 14.09.16 р., з 05.11.16 по 14.11.16 р., з 22.11.17 по 29.11.17р., з 19.01.18 по 20.03.18 р.,з 18.04.18 по 27.05.18р. Діагноз: Стан відміни з судомами внаслідок вживання алкоголю, що також підтверджується виписними епікризами за медичної карти стаціонарного хворого, виписками із медичної карти. (а.с.)

З заяви від 15.07.2014 року до «Компетентних органів, за належністю», вбачається, що ОСОБА_1 , повідомляє, що схвалює договір дарування частки квартири АДРЕСА_3 , який укладений 02.06.2014 року від його імені його представником ОСОБА_3 . В цій заяві зазначено, що його волевиявлення як учасника правочину, тобто дарувальника вказаної частини квартири, є та було вільним і відповідає та відповідало його внутрішній волі. Будь-яких претензій до представника за довіреністю ОСОБА_3 , не має і не буде мати. Цю заяву надано ним без насильства і погроз при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно та без будь-якого примусу як фізичного так і морального. Текст цієї заяви ним прочитаний, її зміст зрозумілий і відповідає його волі. Зазначену заяву було посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І.С. В цій заяві є примітка: «Факти, викладені в цій заяві нотаріусом не перевірялися».

Відповідно до Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей щодо довіреностей виданих від ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово видавав довіреність на представлення своїх інтересів, управління та розпорядження своїм майном ОСОБА_3 : запис № 1 (довіреність від 02.10.2013 року терміном дії до 02.10.2023 року, номер у реєстрі нотаріальних дій 10056), запис № 5 (довіреність від 25.03.2016 року терміном дії до 25.03.2019 року, номер у реєстрі нотаріальних дій 2318), запис № 6.1 (довіреність, видана у порядку передоручення від 12.06.2017 року терміном дії до 12.06.2027 року, номер у реєстрі нотаріальних дій 3193), запис № 6.2. (довіреність, видана у порядку передоручення від 12.06.2017 року терміном дії до 12.06.2027 року, номер у реєстрі нотаріальних дій 3193), запис № 11 (довіреність від 12.07.2023 року терміном дії до 12.07.2033 року, номер у реєстрі нотаріальних дій 1965). (а.с.158-163)

Згідно з трьох відеозаписів, які містяться на DVD дисках (а.с.) встановлено, що в 2021 році ОСОБА_3 прийшов до помешкання, в якому проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ОСОБА_3 запитав ОСОБА_1 , чи він його не пам`ятає, на що останній відповів, що вперше його бачить. Далі ОСОБА_3 запитує у ОСОБА_1 чи він пам`ятає, як з ОСОБА_10 приходив до нього і позичив у нього кошти, як тричі до нотаріуса приходив, на що останній відповідає, що такого не пам`ятає, оскільки його поїли, а після цього він лікувався в психіатричній лікарні. Надалі ОСОБА_5 запитує у ОСОБА_3 , а чого він стільки років мовчав про квартиру. ОСОБА_3 відповідає, що міг ще 10 років мовчати, якщо б не Covid 19. Півтора місяці тому він лежав з Covid 19 в лікарні, на дихальному апараті, переніс рак і йому прийшлось заплатити сімдесят п`ять тисяч за трансплантацію. Після чого ОСОБА_3 пояснює, що ці гроші були вкладені, щоб вони лежали, на чорний день і починає показувати документи. Далі ОСОБА_3 озвучує, що відповідно до цього документу він переписав на іншу людину квартиру. ОСОБА_5 запитує ОСОБА_3 , а на кого він переписав квартиру. ОСОБА_3 відповідає, що це було в ті роки і він на себе нічого не записував, по довіреності він на себе не може нічого записати, оскільки потрібно двох людей вписувати. ОСОБА_5 у відповідь запитує, а де цю людину можна буде знайти. ОСОБА_3 відповідає, що на іншу людину просто було записано, але це його майно і та людина, можливо, навіть і не знає, що вона є власником. Він до нього звертається, зазначає на ім?я ОСОБА_11 і каже, що є, наприклад, будинок, який потрібно на нього записати. Ця людина є студентом. ОСОБА_5 запитує у ОСОБА_3 чому він стільки часу мовчав і не прийшов до них раніше. Надалі ОСОБА_3 пояснює, що він дав ОСОБА_1 гроші. Якщо б ОСОБА_1 попросив б дванадцять, то він би дав дванадцять, на той час ця квартира двадцять чотири коштувала, то він би дав більше. Але ОСОБА_1 у нього попросив шість, тому він йому саме цю суму надав. Після чого ОСОБА_3 розповідає, що вважав, що ці гроші не пропадуть і він ще б 10 років до них не звертався, якщо б не витратив багато грошей та не заліз в борги зі своїми хворобами. Він не хоче заробити на цій квартирі, а просто забрати гроші, які позичив, оскільки у нього є борги і немає бажання продавати цю квартиру іншим людям. Далі ОСОБА_3 розповідає, що у деяких людей є заначка на чорний день, а він вклав свої кошти в цю квартиру. На запитання ОСОБА_9 , що буде далі, тобто тоді коли йому повернуть гроші, ОСОБА_3 відповідає, що він зможе переписати квартиру на будь-кого з них, а саме її подарувати, так само, як ОСОБА_1 йому її подарував. Пояснює, що оскільки це лише частина квартири, тому відповідно до закону, він її продати не може, а може подарувати. ОСОБА_3 під час розмови розповів, що йому зателефонували і сказали, що ОСОБА_1 хоче отримати гроші в борг 6000 взамін на квартиру. В кінці у нотаріуса вийшло 6500. Кожен раз, коли він приводив ОСОБА_1 до нотаріуса, то він хотів у нього грошей і тому давав йому 100 доларів США, оскільки просто так до нотаріуса не хотів іти. Приводив він ОСОБА_1 до нотаріуса, оскільки йому були потрібні документи, в тому числі оформити розписку, відповідно до якої ОСОБА_1 розумів, що він подарував цю квартиру, оскільки якщо ОСОБА_1 скаже, що тільки що дізнався, то з цього моменту йде 3 роки, а тут уже пройшло 7 років і тому він не може сказати, що про це не знав. Надалі ОСОБА_3 вказує, що для початку йому необхідно повернути хоча б половину грошей, а з часом йому необхідно повернути решту суму. Повертати гроші можна, наприклад, на карточку, після чого він зможе подарувати назад цю квартиру.

З аналогічного, судом оглянуто при досліджені доказів в їх сукупності і матеріали цивільної справи № 727/11763/13-ц, провадження № 2/727/25/16 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_13 треті особи ОСОБА_14 , нотаріус Коржан В.Д. про визнання недійсним договору, а також і матеріали кримінального провадження по справі № 727/9562/18, провадження № 1-кп/727/54/22 щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

Окрім наведеного, вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.01.2022 року ОСОБА_3 було визнано винним за ч.3 ст. 190 КК України. З обставин дослідженого вироку, ОСОБА_3 надавав суду покази, відповідно до яких вказував, що після переоформлення квартири АДРЕСА_7 , власність цього майна була оформлена на його племінника ОСОБА_2 (том. а.с. 202-210).

Окрім цього, за з`ясованих судом обставин, під час допиту ОСОБА_2 в якості свідка (на досудовому розслідуванні) останній вказав, що у нього є рідний дядько, брат його мами ОСОБА_3 , який займається купівлею - продажем квартир. Усіма економічними (вартість квартири) та юридичними (оформлення її придбання) займався безпосередньо ОСОБА_3 . Договори у нотаріуса він підписував за вказівкою свого дядька ОСОБА_3 .

Вищенаведені письмові докази є співмірними із показами свідків допитаних в суді.

Так, будучи допитаним в порядку вимог ст. 234 ЦПК України свідок ОСОБА_9 під присягою надав суду покази про те, є сином ОСОБА_1 . В січні 2021 року познайомився з ОСОБА_3 ОСОБА_3 прийшов до них в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та повідомив, що є власником цієї квартири. Він розповів, що в 2014 році її придбав, оскільки позичив його батькові ОСОБА_1 6500 доларів США, а останній взамін на це видав на його ім`ям довіреність з можливістю розпоряджатися належним йому майном, після чого подарував цю квартиру ОСОБА_2 . За словам ОСОБА_3 він неодноразово приводив його батька до нотаріуса для підписання певних документів, за що йому платив кожен раз 100 доларів США. До зустрічі з ОСОБА_3 не знав, що батькова квартира йому більше не належить. Батька неодноразово запитував чи підписував він довіреність на ім`я ОСОБА_3 , на що він відповідав, що не пам`ятає. Також запитував його чи батько хотів подарувати їх квартиру комусь, то він відповідав, що нічого нікому не збирався дарувати. Вказав, що ця квартира є їх з мамою та батьком єдиним житлом. Після того, як батько дізнався про існування довіреності, на підставі якої було подаровано його майно ОСОБА_2 він звернувся до приватного нотаріуса і її скасував. ОСОБА_3 хотів щоб його батько, він, або його мати повернули йому позичені з його слів батькові гроші в розмірі 6500 доларів США і тоді він обіцяв подарувати комусь з них дану квартиру. Він також запитував у батька чи той позичав у ОСОБА_3 такі кошти, на що батько відповідав, що такого не було. Впевнений, що батько не брав в борг у ОСОБА_3 заявлені ним грошові кошти, оскільки ОСОБА_3 так і не продемонстрував їм розписку, що позичив батькові будь-які кошти.. Приблизно з 2013 року по 2018 рік батько сильно пиячив, не ночував вдома, крав у мами гроші. Контролювати поведінку батька він не міг, оскільки в той час навчався в університеті, після чого проходив військову службу. Зареєстрований і проживає в цій квартирі з моменту народження разом з батьком та мамою. За квартирою вони доглядають, сплачують комунальні послуги, в 2021 році закінчили робити ремонт на кухні. ОСОБА_2 ніколи не бачив, він в цій квартирі ніколи не проживав, за неї комунальні послуги не сплачував.

Будучи допитаною під присягою свідок ОСОБА_5 надала суду покази про те, що є дружиною ОСОБА_1 . В січні 2021 року від ОСОБА_3 дізналася, що її чоловік ОСОБА_1 в 2014 році видав довіреність та уповноважив його подарувати квартиру ОСОБА_2 . Він ці документи їй показав під час зустрічі. ОСОБА_3 до них звернувся, оскільки хотів, щоб вона або її син повернули йому грошові кошти, які за його словами позичив у нього її чоловік. За словам ОСОБА_3 він неодноразово приводив її чоловіка до нотаріуса для підписання певних документів, за що йому платив кожен раз 100 доларів США. Також пояснила, що до зустрічі з ОСОБА_3 не знала, що її чоловік ОСОБА_1 більше не є власником квартири. В 2018 році від голови ЖБК 16 дізналася, що якась людина приходила до неї з документами на квартиру, але на той час цим обставинам жодного значення не надала.

Також в 2018 році дізналася, що у її чоловіка був відсутній паспорт громадянина України, оскільки в тому році він потребував операції, а його паспорту вдома вона не могла знайти, а тому вона допомогла йому зробити паспорт громадянина України у вигляді картки. Після зустрічі з ОСОБА_3 запитувала у чоловіка чи він дійсно видав довіреність і хотів подарувати їх квартиру іншій, чужій людині, на що він відповідав, що не пам`ятає, що б раніше зустрічався з ОСОБА_3 і видавав на його ім`я довіреність. Він їй казав, що не бажав дарувати своє єдине житло незнайомій особі. В 2021 році після того як чоловік дізнався про існування довіреності, на підставі якої було подаровано його майно ОСОБА_2 він звернувся до приватного нотаріуса і її скасував, оскільки ця довіреність ще на той час діяла. Пояснила, що її чоловік неодноразово лікувався в медичних закладах через зловживання алкогольними напоями. В той час коли відчужувалась їх квартира він сильно пиячив, крав у неї гроші. Ніколи не бачила у нього тих грошей, про які ОСОБА_3 казав під час зустрічі. Вважає, що її чоловік не отримав від ОСОБА_3 в якості позики заявлену ним суму, а також не мав бажання відчужити єдине їх житло. Вона неодноразово у ОСОБА_3 запитувала чому він не прийшов до них раніше і не розповів, що квартира більше не належить її чоловік, на що він їй відповів, що він ще б міг чекати 10 років, якщо б не захворів. Починаючи з 1990 років безперервно проживає в цій квартирі, в якій разом з чоловіком та сином зареєстровані. Колись з ними проживав вітчим чоловіка, який в 1998 році помер. Комунальні послуги за квартиру сплачує вона або її чоловік. Квартиру утримують в належному стані, в 2021 році зробили ремонт на кухні та планували зробити ремонт в іншій частині квартири, однак після появи ОСОБА_3 передумали продовжувати ремонт в квартирі. Теперішнього власника квартири ОСОБА_2 ніколи не бачила, він до неї або до її чоловіка ніколи не звертався, за комунальні послуги не платив, в квартирі не проживав.

Будучи допитаною під присягою свідок ОСОБА_15 надала суду покази про те, що є сусідкою ОСОБА_1 . Проживає в квартирі поруч. В 2021 році від ОСОБА_5 дізналася, що якийсь чоловік прийшов до них додому і повідомив їм, що є новим власником квартири. Весь час, що вона проживала по сусідству з ОСОБА_1 знала, що саме він є власником квартири. Неодноразово бувала в цій квартирі і бачила, що тільки ОСОБА_1 , його дружина та його син в цій квартирі проживають. Будь-яких інших людей в цій квартирі не бачила. До неї ніхто ніколи не підходив, з приводу того, що є новим власником квартири, яка належала ОСОБА_1 . Також пояснила, що знає про минулу залежність ОСОБА_1 від алкогольних напоїв. Він неодноразово лікувався від алкогольної залежності, оскільки дуже сильно пиячив приблизно в проміжку часу з 2013 по 2018 рік. Вважає, що ОСОБА_1 не мав бажання дарувати комусь свою квартиру, а шахраї заволоділи його квартирою.

Будучи допитаною під присягою свідок ОСОБА_16 надала суду покази, що є сусідкою ОСОБА_1 . З 2005 року є головою ЖБК 16, який обслуговує будинок за адресою: АДРЕСА_5 . В 2018 році до неї двічі підходив незнайомий чоловік і хотів отримати довідку про те, що він проживає в квартирі ОСОБА_1 . Він їй повідомив, що є новим власником квартири і збирався їй показати якісь документи, що це підтверджують. Однак вона не хотіла з ним спілкуватися, сказала, що будь-яких довідок не наддасть без згоди ОСОБА_1 і прогнала його. Коли цей чоловік збирався показати їй документи, то побачила у нього в папці паспорт ОСОБА_1 . Після цього, вона розповіла ОСОБА_5 про цього чоловіка. Будь-яких заборгованостей щодо сплати комунальних послуг у ОСОБА_1 не було. Він, його дружина або син завжди вчасно сплачують комунальні послуги. Будь-які інші особи крім них комунальні послуги не сплачували. Неодноразово, в різні роки, видавала ОСОБА_1 або його дружині ОСОБА_5 довідки про склад сім`ї, в яких було зазначено, що власником половини квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , оскільки саме такими відомостями вона володіла. Також пояснила, що раніше неодноразово бачила ОСОБА_1 в п`яному вигляді. Знала про те, що він лікувався від алкогольної залежності.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінка суду та застосовані норми права.

За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229 - 233 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц (провадження № 61-11797св18) зроблено висновок по застосуванню статті 232 ЦК України та вказано, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють».

Відповідно до ч.1, 3, ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина третя статті 238 ЦК України).

За змістом статей 244-245 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Тобто з метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

При цьому словосполучення «у своїх інтересах» потрібно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 727/3501/16-ц, від 19 січня 2021 року у справі № 910/12791/19, від 19 травня 2021 року у справі № 642/7417/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50762/18-ц, від 11 жовтня 2023 року у справі № 388/339/20, від 20.09.2023 року у справі № Начало формы715/1733/20.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору дарування частини квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння позивач ОСОБА_1 посилався на те, що такий договір був укладений всупереч його волі, на шкоду його інтересам, а також за зловмисною домовленістю, оскільки у нього не було бажання відчужувати своє єдине житло.

Під час розгляду справи в суді з`ясовані обставини, в сукупності з дослідженими судом вищенаведеними доказами, знайшли своє підтвердження.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є близькими родичами, а саме рідним дядьком та рідним племінником. Між ними неодноразово укладалися різні правочини, пов`язані з набуттям права власності на нерухоме майно, де з однієї сторони ОСОБА_3 представляв по довіреності сторону власника майна, а ОСОБА_2 в свою чергу був покупцем, або особою, яка приймала майно в дар.

Укладаючи оспорюваний договір дарування частини квартири, яка належала ОСОБА_1 ОСОБА_3 , як його представник, діяв в своїх інтересах, на шкоду інтересам довірителя, оскільки дійсною метою укладення цього договору дарування було його бажання в майбутньому мати можливість отримати грошові кошти за відчуження цього майна. Саме тому він звернувся через 7 років до ОСОБА_1 та членів його сім`ї з пропозицією повернути назад у їх власність квартиру, якщо вони наддадуть йому під виглядом повернення позичених ОСОБА_1 у нього грошових коштів в розмірі 6500 доларів США. В свою чергу ОСОБА_3 до свого відзиву, або до відзиву який він надав в інтересах ОСОБА_2 не долучив будь-яких доказів, які б підтверджували отримання ОСОБА_1 від нього грошей в борг.

Також суд, дослідивши в сукупності наявні у справі відеозаписи розмов ОСОБА_3 з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , а також матеріали кримінального провадження за якими ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, не може не відмітити схожості обох цих ситуацій.

Так, під час розмови з членами сім`ї ОСОБА_17 зазначав, що саме він є власником оспорюваної квартири, а не обдарована ним особа, яка в даному випадку була ще і його племінником. ОСОБА_3 вказував і на те, що ОСОБА_2 є лише номінальним власником квартири, на якого майно просто було зареєстровано, через те, що в той час він не міг оформити на себе право власності. Зі слів ОСОБА_3 , він телефонував ОСОБА_2 і пропонував йому прийти до нотаріуса, з метою укладення правочину пов`язаного з реєстрацією за останнім права власності на нерухоме майно, відношення до якого той на справді не мав. Разом з тим, досліджені в судовому засіданні матеріали кримінального провадження по справі № 727/9562/18, в сукупності з обставинами, зафіксованими на відеозаписах дають підстави стверджувати, що ОСОБА_2 укладаючи різні правочини з своїм дядьком ОСОБА_3 діяв саме за його вказівкою, та в його інтересах, а не був окремою, незалежною стороною правочину, яка мала за мету набути право власності на певне майно. Адже, як він сам зазначав під час допиту у слідчого, що ніколи не цікавився обставинами купівлі-продажу нерухомого майна, будь-яких перемовин з продавцями або покупцями нерухомого майна він не вів, і будь-яких грошей за купівлю квартир продавцям не надавав, а за продаж майна не отримував, оскільки ці гроші надавав або отримував безпосередньо його дядько ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_2 підтвердив і те, що підписував договори за вказівкою його дядька, який йому телефонував і казав прийти до нотаріуса щоб підписати певний договір.

Окрім наведеного, судом звертається увага і на те, що ОСОБА_3 укладаючи від імені ОСОБА_1 договір дарування частки квартири від 02.06.2014 року з своїм племінником ОСОБА_2 , був одночасно представником обох сторін правочину. Відповідно до довіреності від 30.05.2014 року він мав повноваження бути представником ОСОБА_1 та розпоряджатися його майном, а згідно з довіреністю від 02.10.2013 року мав повноваження бути представником ОСОБА_2 та розпоряджатися всім належним йому майном, що суперечить положенням ч.3 ст. 238 ЦК України щодо неможливості представника вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, в своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

Отже виходячи з досліджених по справі доказів у їх сукупності, з`ясованих обставин та наведених норм закону, суд вважає, що оспорюваний правочин договір дарування частки квартири був укладений за зловмисною домовленістю ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , які є близькими родичами (дядьком і племінником). Цей договір був укладений в інтересах саме представника за довіреністю ОСОБА_3 , який усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч інтересам ОСОБА_1 та свідомо допускав настання несприятливих наслідків для довірителя у вигляді позбавлення останнього права власності на майно.

У поданому відзиві від себе, а також в поданому відзиві в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вказав, що зазначення в довіреності імені обдарованого «Багрій Віктор Іванович», а здійснення договору дарування частки квартири на користь ОСОБА_2 , то ОСОБА_1 схвалив цей правочин, що підтверджується його заявою від 15 липня 2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І.Є. і зареєстрованою в реєстрі за № 6950, а тому вказаний договір дарування в силу статті 241 ЦК України вважається схваленим. Крім того він вважав, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду за межами трирічного строку позовної давності, а тому в разі визнання судом позову підставним та обґрунтованим, в його задоволенні необхідно відмовити у зв?язку зі спливом позовної давності.

Суд не погоджується з такими твердженнями ОСОБА_3 з огляду на наступне.

У заяві, на яку посилається ОСОБА_3 , як на підставу схвалення ОСОБА_1 договору дарування частки квартири взагалі не зазначено імені обдарованої особи, яка була зазначена в довіреності від 30.05.2014 року, а саме ОСОБА_6 , або зазначеної в договорі дарування частки квартири ОСОБА_2 . Такі відомості в цій заяві взагалі відсутні, що спростовує твердження ОСОБА_3 про обізнаність ОСОБА_1 , що в довіреності зазначено одне ім`я обдарованого, а в договорі дарування зазначено інше. Також з цієї заяви не зрозуміло до яких саме компетентних органів, за належністю ця заява мала б бути адресована і чому приватний нотаріус, який посвідчував довіреність від 30.05.2014 року, а також договір дарування частки квартири від 02.06.2014 року, тобто якому відомо було про обставини укладення даного правочину зазначає в цій заяві, що: «Факти викладені в цій заяві нотаріусом не перевірялися».

У постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі №3-59гс14 зроблено наступний висновок - правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено частиною першою статті 241 ЦК України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту норми частини першої статті 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину.

Суд вважає, що конклюдентні дії ОСОБА_1 після оформлення оспорюваного договору дарування не свідчать про те, що він схвалив даний правочин. Він по цей час продовжив проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , разом з своєю сім`єю, не знявся з реєстрації або з неї виселився. Він та його сім`я вважали цю квартиру своєю власністю, продовжили її утримувати, сплачувати комунальні послуги, здійснювати в ній ремонт.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що для цілей застосування частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. У спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи теж заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Про застосування позовної давності по цій справі ОСОБА_3 вказав у відзиві, який був поданий від себе, а також у відзиві, який він подав в інтересах ОСОБА_2 , будучи його представником за довіреністю.

Матеріально-правова вимога позивача, а саме про витребування квартири за адресою: АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння заявлена безпосередньо до ОСОБА_2 , оскільки саме він на даний час є власником оспорюваного майна.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Зважаючи на складність справи за даним позовом ОСОБА_1 , ця справа розглядалася за правилами загального позовного провадження. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості встановлено, що вартість частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , становить 562528 грн. 94 коп., що в даному випадку є ціною позову, за яку позивачем було сплачено судовий збір.

Відповідно до вищенаведених норм ЦПК України справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , де третьою особою на стороні відповідачів є Приватний нотаріус Чернівецького міського Нотаріального округу Куніцина І.Є. про визнання договору дарування недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння не відноситься до категорії малозначних справ. Під час розгляду цієї справи ОСОБА_3 мав право представляти себе особисто, або користуватися послугами адвоката, оскільки є одним із відповідачів, однак не мав права в цій справі представляти за довіреністю інтереси ОСОБА_2 , в тому числі подавати від його імені відзив і заявляти від нього заяву про застосування строків позовної давності.

Оскільки заява про застосування позовної давності не була заявлена ОСОБА_2 , який в даній справі є стороною у спорі, відповідачем, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача, тому підстав розглядати подану ОСОБА_3 заяву про застосування позовної давності в суду немає.

Водночас відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 неодноразово судом викликалися в судові засідання, однак жодного разу на них не з`явилися. Вони були обізнані з позицією викладеною ОСОБА_1 у позові щодо вчинення правочину ОСОБА_3 в своїх інтересах, на шкоду йому, за зловмисною домовленістю з племінником ОСОБА_2 . Будь-яких доказів, які б спростовали вказані твердження або доводили, що оспорюваний правочин вчинено в інтересах ОСОБА_1 , що дії представника по довіреності ОСОБА_3 під час укладення договору дарування частки квартири, тобто єдиного житла позивача, були розумними та добросовісними, відповідачі не надали. Натомість позиція відповідача ОСОБА_3 у цій справі, яку він виклав у відзиві ґрунтується лише на тому, що ОСОБА_1 підписав у нотаріуса заяву, відповідно до якої він схвалив укладений від його імені правочин та пропуском ним позовної давності при подачі позову до суду. Суд звертає увагу, що на дослідженому в судовому засіданні відеозапису ОСОБА_3 вказує, що цілеспрямовано, за гроші, приводив ОСОБА_1 до нотаріуса, оскільки останній просто так до нього не хотів йти і підписувати документи. Він також зазначив, що приводив ОСОБА_1 до нотаріуса, оскільки йому потрібно було оформити розписку від ОСОБА_1 , в якій останній повинен був зазначити, що схвалює укладений від його імені правочин. Ці ж обставини підтвердили в судовому засіданні свідки по справі ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , які були присутні під час вищеописаної розмови, яка зафіксована на відеозаписах. За словами ОСОБА_3 такі дії повинні були убезпечити його в майбутньому від того, що ОСОБА_1 зможе сказати, що не знав про вчинення такого правочину та подати позов до суду без пропущення строку позовної давності. Тобто в даному випадку, в діях ОСОБА_3 прослідковується створення штучності ситуації, яка б допомогла йому у майбутньому уникнути можливості ОСОБА_1 обстоювати свої права та здійснювати захист своїх законних інтересів.

Підтвердженням протиправних дій відповідачів, і в першу чергу ОСОБА_3 , є і те, що у позивача ОСОБА_1 , у випадку існування у нього дійсного бажання подарувати належну йому квартиру ОСОБА_2 або ОСОБА_3 не було жодних перешкод зробити це особисто, тобто укласти договір дарування належного йому майна безпосередньо з визначеною ним обдарованою особою, без залучення до укладення правочину представника за довіреністю, та нести додаткові, в цій ситуації непотрібні витрати на зайві нотаріальні послуги. Отже, дії відповідачів свідчать про те, що у ОСОБА_2 не було бажання скористатись реальними наслідками укладення договору дарування половини квартири, а саме користуватись нею за призначенням або самому проживати в ній, або надати її в користування іншим особам. При цьому, як вбачається з досліджених доказів, показів свідків, позивач і на даний час продовжує проживати в спірній квартирі, сплачує за неї разом з членами сім`ї комунальні послуги, тобто в повній мірі користується спірним житлом.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Bellet v. France" ("Белле проти Франції") Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За наведених обставин, суд вважає позовні вимоги позивача обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позову

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись 2-5, 10, 12, 18, 76-81, 83, 89, 141,258, 259, 263, 274-277, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_8 ) третя особа на стороні відповідача: Приватний нотаріус Чернівецького міського Нотаріального округу Куніцина Ірина Євгенівна (адреса місцезнаходження: м. Чернівці, вул. 28 червня, 2) про визнання договору дарування недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Визнати договір дарування частки квартири серія та номер: 5380, посвідченого 02.06.2014 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною Іриною Євгенівною недійсним.

Витребувати у ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) у власність ОСОБА_1 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальної площі (кв.м): 30.2, житлової площі (кв.м): 16.7.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 3349,44 грн., документально підтвердженні платіжними дорученнями № від, № від, № від.

Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 3349,44 грн., документально підтвердженні платіжними дорученнями № від, № від, № від.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд до Чернівецького апеляційного суду, або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргупротягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.03.2024 року.

Суддя Слободян Г.М.