Справа № 361/4249/24
Провадження № 2-з/361/60/24
У Х В А Л А

06 травня 2024 року суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Писанець Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 до пред`явлення позову звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відключення від електропостачання нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовує тим, що 25 квітня 2024 року отримала від ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на телефон повідомлення про те, що договір 420022242 внесено до реєстру невідключення з 08.05.2024 р. тому, для уникнення припинення постачання, електроенергії необхідно терміново здійснити оплату в сумі 4992,79 грн. В супереч рішення НКРЕКП № 31843/20.4/9-233 від 09.12.2023 р., де зазначено, що гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 не є стороною відносин за договором та не можуть нести зобов`язання за невиконання його умов, зокрема, щодо оплати постачання електричної енергії, 30 квітня 2024 року на її адресу електронної пошти від третьої особи надійшло попередження про припинення постачання електричної енергії з 09 год. 08.05.2024 р.

З метою досудового регулювання спору вона надіслала на адресу ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» скаргу про незаконне

нарахування їй суми боргу та вимогою її скасувати. У відповідь на свою скаргу отримала

повідомлення про відключення приміщення від електропостачання. Тому предметом спору по даній справі, на думку заявника, є нарахування плати за електроенергію поза межами дії договору № 420022242. ОСОБА_1 не погодилась з вимогою сплатити ці кошти, оскільки, у неї відсутня заборгованість за договором № 420022242 від 07.03.2024 року, тому буде звертатися з позовом про скасування вказаної заборгованості та припинення дії, що порушує її право. Вважає, що ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі»являється монополістом на ринку електроенергії, тому є підстави вважати що він може, без її згоди, відключити нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 від електропостачання та, у разі невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та

призвести до додаткових затрат позивача на підключення приміщення до електропостачання.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин першою та шостої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову вказано, що предметом майбутнього позову є скасування заборгованості за договором № 420022242 від 07.03.2024 року. В той же час із листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_1 не є стороною відносин за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за об`єктом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та не зобов`язана сплачувати заборгованість за надані послуги. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, оскільки вважає, що між сторонами не виник спір та не існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Одночасно, суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких умов, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав та ризиків, визначених ст.149 ЦПК України, для забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 153, 260, 261, 354 ЦПК України, суддя

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом пятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи у разі постановлення ухвали за його відсутності має право оскаржити ухвалу в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Писанець Н.В.