№ 2/183/934/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2024 року місто Новомосковськ Дніпропетровської області
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Коваленко Л.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпроетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд
ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на її користь вартість збитків заподіяних в результаті пошкодження автомобіля «Kia Sorento», д.н. НОМЕР_1 в розмірі 133917,06 грн, а також стягнути з відповідача судові витрати.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що 19.03.2023 року приблизно о 16-20 годині на автошляху М-18 «Харків-Сімферополь» 184км-520м. Новомосковського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ВАЗ 2109», д.н. НОМЕР_2 , перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним, скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi L 200» д.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 після чого скоїв зіткнення з автомобілем «Kia Sorento», д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області справа №183/4114/23 від 25.05.2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили.
Позивач з метою відшкодування завданого збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди звернувся до страхової компанії АТ «СГ «ТАС» з заявою про настання страхового випадку та його відшкодування. На що ОСОБА_1 отримала часткове відшкодування у розмірі 157 450 грн.
Також позивач зазначає, що з метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку ОСОБА_1 звернулась до судового експерта.
Відповідно до висновку №9556 від 05 травня 2023 року, матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «Kia Sorento», д.н. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП складає 514081,38 грн.
Станом на час звернення до суду з позовною заявою відповідач ОСОБА_2 не здійснив жодної виплати на рахунок позивача, що змусило його звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.
Відповідачем відзиву не подано.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 23 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до свого провадження та відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодженням позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши підстави позову, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Kia Sorento» д.н. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.
19 березня 2023 року приблизно о 16-20 годині на автошляху М-18 «Харків-Сімферополь» 184км-520м. Новомосковського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ВАЗ 2109», д.н. НОМЕР_2 , перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним, скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi L 200» д.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 після чого скоїв зіткнення з автомобілем «Kia Sorento», д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області справа № 183/4114/23 від 25.05.2023 року водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили.
Відповідно до висновку судового експертаавтотоварознавця за №9556 від 05 травня 2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Kia Sorento» д.н. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 265867,06 грн.
Позивач зазначає, що страхова компанія АТ «СГ «ТАС» здійснила часткове відшкодування збитків у розмірі 157450 грн. Тобто розмір невідшкодованої вартості відновлювального ремонту складає 265867,06 157450 = 108417,06 грн.
Крім того, з копії довідки КП Новомосковська ЦРЛІЛ № 1009 від 19 березня 2023 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження лівої гомілки.
До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме:
На засадах ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Вимогами ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Зважаючи на ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, житлових та ін. правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Ст. 76 ЦПК України роз`яснює, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Ч. 1 ст. 16 ЦК України: кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Трактування ч. 2 ст. 16 ЦК України: способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
У ст. 1 ЗУ «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам у наслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року (справа № 641/2795/16).
Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6- 2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Винуватець повинен відшкодувати потерпілому різницю між завданим збитком та страховою виплатою. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Винуватець повинен відшкодувати потерпілому різницю між завданим збитком та страховою виплатою. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Стала позиція, яка відображена у ряді постанов Верховного Суду. У тому числі і у рішеннях Великої Палати. Суть зводиться до того, що з винуватця можна стягнути лише ті суми, які не платить страхова, до яких, як правило відносяться: знос авто, франшиза, розмір збитку понад страхову суму. Якщо потерпілий заявляє вимогу до винуватця про відшкодування тих платежів, які повинна сплатити страхова компанія, то суд повинен відмовити в задоволенні таких позовних вимог. Єдине виключення сам винуватець згоден самостійно покрити розмір завданого збитку, який повинен бути покритий страховою компанією.
А тому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою повинен відшкодувати відповідач, як винна особа, яка завдала шкоду.
З урахуванням встановленого, матеріальна шкода позивачу була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, відтак суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальних збитків в розмірі 108417,06 грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а також підлягають стягненню витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 5500 грн.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних - душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Статтею 1167 ЦК України визначено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вирішуючи питання про розмір компенсації за нанесену моральну шкоду, суд виходить з характеру і тривалості страждань позивача й істотних змін способу його життя.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Враховуючи встановлену провину відповідача, суд приходить до висновку, що діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, він дуже нервував що призвело до погіршення його самопочуття та здоров`я. Тому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену позивачу у розмірі 8000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
В іншій частині позовних вимог належить відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, розмір яких підтверджений доказами, доданими до позовної заяви, підлягають відшкодуванню відповідачем.
Як вбачається з квитанції про сплату судового збору від 24 серпня 2023 року, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1340 грн. Враховуючи сплату позивачем при зверненні до суду з позовом судового збору, часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1210 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків та моральної шкоди у результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 113917 (сто тринадцять тисяч дев`ятсот сімнадцять) гривень 06 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 8000 (вісім тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1210 (одна тисяча двісті десять) гривень.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з моменту отримання ним копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_5 адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду складено і підписано 08 квітня 2024 року.

Суддя І.Г.Дубовенко