Справа № 939/1050/24
УХВАЛА

Іменем України

25 квітня 2024 рокуселище Бородянка

Суддя Бородянського районного суду Київської області Герасименко М.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, мотивуючи її тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07 листопада 2023 року. У 2021 році його сестра ОСОБА_3 продала земельну ділянку та житловий будинок. Він ( ОСОБА_1 ) за час шлюбу взяв у своєї сестри ОСОБА_3 грошові кошти в позику в сумі 40 000 доларів США. В березні 2024 року він виявив, що вказані грошові кошти зникли, а його колишня дружина відразу після розлучення у грудні 2023 року придбала квартиру АДРЕСА_1 . З приводу вказаних обставин він звернувся до поліції. За час спільного проживання з ОСОБА_2 . накопичень вони не мали, ОСОБА_2 працює у будинку інтернат у селищі Бородянці та отримує невелику заробітну плату, а тому накопичити кошти на придбання вказаної квартири змоги не мала. Вважає, що ОСОБА_2 придбала зазначену квартиру за грошові кошти, які він ( ОСОБА_2 ) отримав у позику від своєї сестри та які він має в подальшому повернути, а тому необхідно визнати право власності на вказану квартиру за ним. З огляду на те, що правовстановлюючі документи на квартиру оформлені виключно на ОСОБА_2 і знаходяться у її користуванні, в зв`язку з чим вона не має жодних перепон для реалізації квартири, існує реальна загроза того, що ОСОБА_2 може вчинити дії щодо відчуження спірного майна, що призведе до порушення його ( ОСОБА_1 ) майнових прав. У зв`язку з тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання чи утруднити виконання можливого рішення суду, просив у порядку забезпечення позову про розподіл спільного майна подружжя і визнання права власності на квартиру, який він має намір подати до ОСОБА_2 , накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Розглянувши заяву, суд приходить до наступних висновків.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України визначено непорушність права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 і 2 ст. 321 ЦК України).

Згідно з вимогами ч. 1 і 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 жовтня 2018 року в справі № 183/5864/17-ц.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені в зв`язку із застосуванням відповідних заходів та наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі та яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи, що заявником не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували викладені у заяві обставини, а також свідчили б про існування ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник, не відповідають змісту порушеного, на думку заявника, права, суд дійшов висновку, що підстав для застосування зазначених заявником заходів забезпечення позову не вбачається, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити. При цьому суд не приймає до уваги посилання заявника на те, що ОСОБА_2 має намір продати вказане ним майно, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження наведеного.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 25 квітня 2024 року.

СуддяМ. Герасименко