Справа № 373/364/24
Номер провадження 2/373/404/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі головуючої судді Керекези Я.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу № 373/364/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, головний державний виконавець Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білодід Ірина Юріївна, про стягнення безпідставно стягнутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в розмірі 18927 грн. 56 коп., 3200 гривень витрат на правничу допомогу та 1211 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Посилається на те, що24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 52169, про стягнення із нього на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за Кредитним договором № 1001908 від 27 вересня 2019 року в розмірі 23699 грн 20 коп. 12 липня 2021 року головним державним виконавцем Білодід І.Ю. було відкрито виконавче провадження № 66056163 по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого напису. В рамках вищезазначеного виконавчого провадження було стягнуто із відповідача заборгованість за виконавчим написом в розмірі 18927 грн 56 коп., виконавчий збір 2369 грн 92 коп., витрати виконавчого провадження 369 грн 00 коп. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2022 року було визнано таким, що не підлягає виконанню, вищезазначений виконавчий напис. Отже, безпідставно стягнуті кошти підлягають поверненню. Крім того, просить стягнути із відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3200 грн 00 коп., на підтвердження чого подав відповідні документи.

Ухвалою від 20 лютого 2024 року було відкрито провадження по даній справі і справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (а.с.25).

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідачем, який повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, не надано відзиву на позов, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України

Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Судом встановлено наступне.

24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. за заявою відповідача було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 52169, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за Кредитним договором № 1001908 від 27 вересня 2019 року в розмірі 23699 грн 20 коп. (а.с.8).

12 липня 2021 року головним державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Білодід І.Ю. було відкрито виконавче провадження № 66056163 по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого напису (а.с.9).

12 липня 2021 року головним державним виконавцем Білодід І.Ю. було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.10).

27 липня 2021 року головним державним виконавцем Білодід І.Ю. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.11).

Згідно довідки Переяславського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області № 1271 від 13 січня 2023 року в ході здійснення виконавчих дій в рамках кримінального провадження № 66056163 було стягнено заборгованість в розмірі 18927 грн 56 коп., виконавчий збір 2369 грн 92 коп., витрати 369 грн 00 коп. (а.с.15).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2022 року (а.с.12-14) було задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «ВЕЛЛФІН», виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення суду набрало законної сили 26 липня 2022 року.

Вищезазначеним рішенням було визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 24 травня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 52169, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» грошових коштів у розмірі 23699 грн 20 коп.

На підтвердження вимоги про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано наступні докази: копію Договору про надання правової допомоги (правничої) допомоги № 04/01 від 04 січня 2022 року (а.с.1617); копію прибуткового касового ордеру № 08102 від 08 лютого 2024 року та копію квитанції до нього (а.с.18); копію детального опису робіт наданих (виконаних) послуг адвокатом за Договором про надання правової допомоги (правничої) допомоги № 04/01 від 04 січня 2022 року (а.с.19); копію звіту про надання правової допомоги від 04 січня 2022 року (а.с.20).

Відповідач будь-яких заперечень чи клопотань щодо розміру судових витрат позивача не направив.

Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 08 вересня 2021 року по справі № 201/6498/20, для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2022 року було визнаним таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 24 травня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 52169, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» грошових коштів у розмірі 23699 грн 20 коп.

Згідно пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є, зокрема, обов`язковість судових рішень.

Забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 N 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначене означає, що конституційним обов`язком для всіх органів державної влади є виконання судових рішень

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина 4 статті 11 ГПК України).

При цьому стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За практикою ЄСПЛ відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого Протоколу Конвенції (рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, § 40, рішення від 07 травня 2002 року, "Войтенко проти України", заява № 18966/02, §§ 53-55, від 29 червня 2004 року).

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушене цивільне право чи інтерес підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуте без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20.

За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис за реєстровим номером № 52169 від 24 травня 2021 року визнаний таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення із ТОВ «ВЕЛЛФІН» на користь позивача безпідставно стягнутих коштів в розмірі 18927 грн 56 коп..

Що стосується вимог позивача та відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

З правових позицій Верховного Суду, викладених додатковій постанові від 07 лютого 2024 року у справі № 685/487/22, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимим доказами, тому підлягають задоволенню на підставі ч.2 ст.141 ЦПК України.

В силу ч.1 ст.141 УЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, головний державний виконавець Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Білодід Ірина Юріївна, про стягнення безпідставно стягнутих коштів задовольнити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 18927 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять сім) гривень 56 копійок.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3200 (три тисячі двісті) гривень 00 копійок.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрований по АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

- відповідач Товариство з обмеженою «ВЕЛЛФІН», адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Героїв Севастополя, 48; ;

- третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, адреса місцезнаходження: Київська область, м.Білогородка, вул.Леніна, 33;

- третя особа головний державний виконавець Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Білодід Ірина Юріївна, адреса місцезнаходження: Київська область, м.Переяслав, вул.Оболонна,2в.

Суддя: Я. І. Керекеза