Справа №: 398/612/24
провадження №: 2/398/1341/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"29" квітня 2024 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Молонової Ю.В.,

при секретарі судового засідання Борозні Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 лютого 2023 року Донецький окружний адміністративний суд у справі № 200/359/23 вирішив справу за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.12.2022 № 48 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за період з 18.02.2004 по 11.02.2005 отримання допомоги по безробіттю на Мар`їнському районному центрі зайнятості, починаючи з 16.04.2022 та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн. 13 червня 2023 року рішення від 28 лютого 2023 року у справі № 200/359/23 набрало законної сили.

27 червня 2023 року вона надіслала рекомендованим листом Виконавчий Лист про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн., до Управління Державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області.

05 серпня 2023 року вона надіслала на електронну адресу Управління Державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області заяву про надання їй відповіді про результати розгляду заяви від 27 червня 2023 року про стягнення судового збору з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 1073 гривні 60 коп. у справі № 200/359/23.

08 серпня 2023 року Управління Державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області повідомило про те, що її заява зареєстрована за № 10-2195 від 07.07.2023. Відповідно до статті 3 Закону №4901-VI, Порядку №845 та Порядку №190, Управлінням направлено документи та відомості, надіслані стягувачем та боржником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, для безспірного списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів до Головного управління Державної казначейської служби 13.07.2023.

08 серпня 2023 року вона надіслала на електронну адресу Державної казначейської служби України заяву про надання їй відповіді про результати розгляду заяви, яка була зареєстрована за № 10-2195 від 07.07.2023.

16 серпня 2023 року на її електронну адресу надійшов лист від Державної казначейської служби України з відповіддю на її заяву від 08 серпня 2023 року про надання їй відповіді про результати розгляду заяви, яка була зареєстрована за номером 10-2195 від 07.07.2023, де повідомили про те, що на обліку за Програмою 3504040 з 07.07.2023 перебуває виконавчий лист Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/359/23 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на її користь судового збору в сумі 1073,60 гривні. Враховуючи Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», заборгованість за виконавчим документом по справі № 200/359/23 підлягає погашенню за рахунок Програми 3504040 у третю чергу.

Зазначає, що її заява про стягнення судового збору надійшла до центрального органу виконавчої влади 07.07.2023 з необхідними для цього документами та відомостями. Виконавчий лист був узятий на облік 07.07.2023 та перебуває у черзі на виконання за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою». Станом на день подачі цієї позовної заяви, виконавчий лист у справі № 200/359/23 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн. не був виконаний. Отже, тримісячний строк, визначений частиною четвертої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і абзацу другого пункту 48 Порядку №845 для перерахування коштів стягувачу, був порушений відповідачем.

Отже, вважає, що відповідачем допущено умисну протиправну бездіяльність під час тривалого невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року по справі № 200/359/23 щодо стягнення коштів з державного органу.

Зазначає, що рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Вказане свідчить про те, що орган державної влади повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права. Отже, обставина відсутності у відповідача бюджетних коштів за відповідною бюджетною програмою та наявність значної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні в органах Казначейства, не може слугувати підставою для невиконання судового рішення, ухваленого на її користь.

Тривалим невиконанням судового рішення у справі № 200/359/23, що зумовлено невиплатою коштів (судові витрати зі сплати судового збору), присуджених цим рішенням, Державною казначейською службою України, їй спричинено моральну шкоду, яка полягає: у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з недовірою та розчаруванням стосовно державної установи, якою являється Державна казначейська служба України та яка допустила по відношенню до неї порушення законодавства та її прав; у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з погіршенням здоров`я у похилому віці (61 рік) внаслідок умисної протиправної бездіяльності відповідача; у приниженні гідності, яку вона зазнала внаслідок умисної протиправної бездіяльності Державної казначейської служби України, метою і результатом якої є падіння у неї почуття власної гідності та її гідності в очах оточуючих рідних людей; додаткового психічного напруження, незадоволення, викликаного незаконною умисною бездіяльністю Державної казначейської служби України, як і необхідність докладання додаткових зусиль для захисту своїх прав в суді. Більше того, саме внаслідок умисної протиправної бездіяльності відповідача вона зазнала втрат немайнового характеру. Їй довелося не маючи юридичної освіти у похилому віці вивчати самостійно судові прецеденти цілих 30 днів (з 14.09.2023 до 14.10.2023) задля того, щоб захистити свої порушені відповідачем права у судовому порядку та написання позовної заяви. Наймати професійного адвоката або юриста у неї немає коштів.

Внаслідок тривалої умисної протиправної бездіяльності відповідача, у неї зіпсувалося здоров`я. Постійні стреси та переживання за долю своїх коштів, які відповідач умисно не виплачує, безсонні ночі в пошуках судових прецедентів не маючи юридичної освіти задля написання судового позову самотужки, внаслідок призвели до погіршення здоров`я. Саме внаслідок тривалої умисної протиправної бездіяльності відповідача, у неї зник апетит, критично для здоров`я зменшилася вага, постійні болі в шлунку внаслідок недоїдання та постійних нервових стресів не дають їй вести нормальний спосіб життя. Внаслідок тривалої умисної протиправної бездіяльності відповідача, у неї зіпсувалися родинні взаємозв`язки з родиною, бо вона перестала уділяти достатньо уваги своїй родині через те, що їй увесь свій час упродовж багатьох місяців довелося витрачати на відстоювання своїх прав у суді проти відповідача.

Саме внаслідок тривалої умисної протиправної бездіяльності відповідача, вона закинула усі хатні справи, задля того, щоб повністю поринути у написання судового позову проти відповідача щоб захистити свої порушені права відповідачем у суді. Це призвело до того що її чоловік пішов з дому, доти доки це все жахіття не скінчиться.

Вона зверталася до адміністративного суду із позовом про визнання бездіяльності відповідача протиправною, проте у зв`язку з необхідністю сплатити судовий збір за цю позовну вимогу, відкликала свою позовну заяву.

Просить стягнути з Державного бюджету України 70000 грн. компенсації моральної шкоди, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Ухвалою судді від 13.02.2024 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

29.02.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що 07.07.2023 (вх.№10-2195) за заявою Позивачки в органах Казначейства перебуває на виконанні виконавчий лист Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/359/23 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь Позивачки судового збору в сумі 1073,60 грн. Вказаний виконавчий лист, з дати надходження до органу Казначейства (з 07.07.2023), відповідно до п.3 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону про гарантії обліковуються в реєстрі судових рішень, які підлягають виконанню в третю чергу за Програмою 3504040.

Вважають, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження наявності встановленої незаконності дій/бездіяльності Казначейства під час здійснення, у межах компетенції, заходів з виконання рішення суду у справі №200/359/23, як і причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювана та шкодою, на яку посилається Позивачка. Дії/бездіяльність Казначейства з виконання рішення суду у справі № 200/359/23 в адміністративному порядку не оскаржувалися, висновки щодо протиправності дій Казначейства відсутні.

Просять суд звернути увагу, що відповідно до статті 5 Закону про гарантії, у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Казначейство), протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Закон про гарантії як спеціальний акт законодавства у сфері виконання окремої категорії судових рішень (щодо яких і виник цей спір) передбачає не безумовний строк виконання судового рішення (3 місяці), але строк, у разі пропущення якого стягувач отримує право на виплату компенсації.

Зауважують, що діяльність Казначейства як державного органу не є автономною (самостійною), оскільки вона спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів (пункт 1 Положення № 215). Попри це, як Законом України про Державний бюджет України на 2023 рік так і Законом України про Державний бюджет України на 2024 рік не було встановлено бюджетних призначень, достатніх для безспірного списання коштів державного бюджету за КПКВК 3504040 на виконання рішень суду, віднесених до другої та третьої черги погашення заборгованості. Відповідно до пункту 4 Положення № 375, саме Мінфін є головним розпорядником бюджетних коштів за КВК 350 «Міністерство фінансів України» /зокрема, за КПКВК 3504040). Однак, попри регулярне надсилання Казначейством листів до Мінфіну на виконання пункту 49 Порядку № 845, питання щодо передбачення у державному бюджеті достатніх асигнувань для погашення заборгованості за КПКВК 3504040 наразі не вирішено. Наголошують, що у відповідних правовідносинах Казначейство є винятково виконавцем судових рішень та має можливість списати кошти державного бюджету в тому розмірі, в якому вони передбачені Верховною Радою України у законі про Державний бюджет України. Своєю чергою, Казначейство відповідно до наданих повноважень, не має права законодавчої ініціативи та не має можливості самостійно встановлювати або змінювати бюджетні призначення. Отже, зважаючи на вищенаведену хронологію та з огляду на постійні звернення Казначейства до Міністерства фінансів України, Казначейство фактично зацікавлене у відповідному виконанні виконавчого документа у справі № 200/359/23 щодо стягнення коштів на користь позивача, та робить усі кроки, які зазначені законодавчо для виконання рішень суду.

Тобто бездіяльність Казначейства не може бути визнана, оскільки незалежні фактори (а саме нестача бюджетних асигнувань, які затверджуються Верховною Радою України) становлять об`єктивні перешкоди у виконанні судового рішення за рахунок коштів КПКВК 3404040. Таким чином, Казначейство у межах встановленої компетенції вчиняло та вчиняє у повному обсязі дії щодо виконання рішення суду у справі №200/359/23, які безпосередньо визначені законодавством. У зв`язку з чим у задоволені позову просять відмовити.

Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома.

Дослідивши позовну заяву та письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.02.2023, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2023, справа №200/359/23, позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 05.12.2022 № 48 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за період з 18.02.2004 по 11.02.2005 отримання допомоги по безробіттю на Мар`їнському районному центрі зайнятості, починаючи з 16.04.2022. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн. (а.с.30-41).

23.06.2023, 05.08.2023 та 08.08.2023 ОСОБА_1 зверталась до Управління Державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області із заявами про стягнення судового збору у розмірі 1073,60 грн. на підставі рішення суду у справі №200/359/23 (а.с.43).

Згідно з копією ухвали Київського оружного адміністративного суду від 21.12.2023, справа №320/39620/23, позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення моральної шкоди - повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами (а.с.76).

Згідно з копією ухвали Донецького оружного адміністративного суду від 07.02.2024, справа №200/370/24, позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення моральної шкоди - повернуто позивачеві (а.с.79-80).

Відповідно до копії інформаційної довідки від 23.02.2024 №5-10-10/4052, Державною казначейською службою України проводиться виконання рішення суду у справі №200/359/23 про стягнення на корить ОСОБА_1 судового збору у сумі 1073,60 грн. за бюджетною програмою за КПКВК 3504040 (а.с.106).

Протягом 2023 та 2024 років Державна казначейська служба України зверталась до Міністерства фінансів України з запитом про збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504040. Листами Міністерство фінансів України повідомляло про відсутність можливості такого збільшення (а.с.107-118).

Суд застосовує такі норми права.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується.

Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови роз`яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яку неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі №200/359/23 стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

27 червня 2023 року позивачкою було направлено до Управління Державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області виконавчий лист про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн. Після цього позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати відповідь щодо виконання судового рішення, та 16 серпня 2023 року отримала лист від Державної казначейської служби України з відповіддю на її заяву, яким її повідомлено про те, що враховуючи Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», заборгованість за виконавчим документом по справі № 200/359/23 підлягає погашенню за рахунок Програми 3504040 у третю чергу.

Предметом позову є стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої його бездіяльністю. Підставою позовних вимог позивачка зазначає, що відповідачем допущено умисну протиправну бездіяльність під час тривалого невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі №200/359/23 щодо стягнення коштів з державного органу, що призвело до отримання позивачкою моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка не оскаржувала бездіяльність відповідача щодо виконання рішення суду про стягнення коштів.

Суд зазначає, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності відповідача яким, як правило, є відповідне судове рішення, що набрало законної сили.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Молонова