Справа № 345/599/24
Провадження № 22-ц/4808/672/24
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадженнясправу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом стягнення суми страхового відшкодування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 14 березня 2024 року під головуванням судді Гапоненка Р.В. у м. Калуш,,

в с т а н о в и в:

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом стягнення суми страхового відшкодування.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду 12 лютого 2024 року відкрито провадження у цій справі.

Представник відповідача ОСОБА_3 27.02.2024 подав до суду першої інстанції клопотання про передачу справи на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва.

Клопотання обґрунтовує тим, що при укладенні полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ «Страхова Група «ТАС» взяло на себе зобов`язання здійснити страхову виплату на користь потерпілої особи, а не відшкодовувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, а отже ч. 3 ст. 28 ЦПК України не може бути застосована, оскільки АТ «Страхова Група «ТАС» не є завдавачем шкоди, а виконує виключно свої договірні зобов`язання перед страхувальником. Місцезнаходженням АТ «Страхова Група «ТАС» є пр. Перемоги, будинок 65, м. Київ, а тому позов мав бути поданий за місцезнаходженням відповідача на підставі ч. 2 ст. 27 ЦПК України.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 14 березня 2024 року задоволено клопотання представника Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС».

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом стягнення суми страхового відшкодування, передано на розгляд Святошинського районного суду міста Києва.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду

Вказує на те, що підставою звернення до суду про стягнення із страховика страхового відшкодування є завдання ОСОБА_2 майнової шкоди у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу в ДТП водієм, відповідальність якого застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в межах страхового ліміту. Тому позивачу завдана шкода джерелом підвищеної небезпеки, а страхове відшкодування включає в себе відшкодування лише шкоди, завданої майну потерпілого внаслідок ДТП іншим транспортним засобом.

Тобто, зміст позовних вимог вказує про те, що позивач звернувся з позовом про відшкодування шкоди, завданої його майну суспільно небезпечним винним діянням.

Суд першої інстанції безпідставно стверджує, що між сторонами існують договірні зобов`язання і спір стосується невиконання умов договору страхування страховиком.

На стадії відкриття провадження у справі судом було постановлено ухвалу про те, що що даний позов підсудний Калуському міськрайонному суду, що підтверджується ухвалою про відкриття провадження від 12.02.2024.

Апелянт вважає, що право вибору для пред`явлення такого позову до суду належить саме позивачу, оскільки виключної підсудності у цьому випадку не встановлено, чим позивач і скористався.

Крім того, суд першої інстанції застосував редакцію ч.3 ст.28 ЦПК України, яка не є чинною станом на дату звернення позивача із вказаним позовом.

Просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до Калуського міськрайонного суду.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

В оскаржуваній ухвалі про передачу справи на розгляд іншому суду, суд першої інстанції зазначив, що підсудність цієї справи повинна визначатися за загальним правилом, тобто за місцезнаходженням відповідача, якийзнаходиться у м. Київ. Суд дійшов висновку, що позовна заява подана з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки місцезнаходження відповідача знаходиться в межах територіальної юрисдикції Святошинського районного суду міста Києва.

Однак, до такого висновку суд прийшов передчасно, без належного дослідження обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatismutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто реалізація конституційного права на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Норми ЦПК України передбачають процесуальний порядок звернення особи до суду і є спеціальними. Глава 2 ЦПК України регламентує територіальну юрисдикцію (підсудність) спорів, і її положення не допускають виключень.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04). Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиними державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Калуського міськрайонного суду з позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом стягнення суми страхового відшкодування.

В обґрунтування вимог позову вказував про те, що 10.03.2021 на ділянці дороги, що в с. Кам`янки Підволочиського району Тернопільської області сталася дорожньо-траспортна пригода за участі двох автомобілів RENOULT MAGNUM з номерним знаком НОМЕР_1 та ЗАЗ-Daewoo з номерним знаком НОМЕР_2 яким керував ОСОБА_2 , в результаті якої транспортні засоби зазнали значних пошкоджень.

Відомості про цей факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.03.2021 слідчим відділенням поліції №5 (селищі Підволочиськ) Тернопільського району управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області за № 00000 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Згідно страхового полісу №АР 8051059 автомобіль ЗАЗ-Daewoo застрахований в АТ «Страхова група «ТАС».

ОСОБА_1 12.03.2021 подав до філії АТ «Страхова група «ТАС» повідомлення про дорожньо-траспортну пригоду, а 29.04.2021 звертався з завою до страховика про отримання суми страхового відшкодування, однак такого відшкодування не отримав. Тому вважає дії ПАТ «Страхова група «ТАС» неправомірними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Просив стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на його користь майнову шкоду у розмірі 70 735 грн.

Положення статті 28 ЦПК України передбачають правила альтернативної підсудності за вибором позивача. Відповідно до ч. 3 вказаної статті позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Тобто законодавець передбачив юридичну можливість для особи, яка звертається до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, обрати на власний розсуд якими правилами територіальної підсудності керуватися при зверненні до суду за захистом своїх порушених прав. У процесуальному законодавстві запроваджено для такої категорії справ правило альтернативної підсудності, що надає право саме позивачу обирати уповноважений суд з-поміж тих, що визначені або загальними правилами підсудності цивільних справ, або спеціальним правилом альтернативної підсудності.

З урахуванням зазначеного та відповідно до положень щодо альтернативної підсудності право вибору суду, до якого він бажає звернутися, належить саме позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася в с. Кам`янки Підволочиського району Тернопільської області. Згідно витягу з реєстру територіальної громади місце проживання позивача с. Пійло, Калуський район, Івано-Франківська область (а.с. 10).

Позивач відповідно до положень ч. 3 ст.28 ЦПК України правомірно пред`явив свій позов за місцем свого проживання, скориставшись правом альтернативної підсудності.

Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув. З урахуванням вищенаведеного, у суду не було підстав для направлення Святошинському районному суду міста Києва справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом стягнення суми страхового відшкодування.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана у справі ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 14 березня 2024 року про передачу за підсудністю Святошинському районному суду міста Києва справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом стягнення суми страхового відшкодування скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 травня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин