ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2353/24 Справа № 183/6595/22 Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 24 квітня 1999 року між нею та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб. Від спільного життя у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - донька ОСОБА_5 . Вказувала, що шлюбні відносини з ОСОБА_1 припинені в червні 2021 року. З часу припинення шлюбних відносин вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 подано позов про розірвання шлюбу. Відповідач грошей на утримання дітей не надає, що ставить її та дітей в тяжке матеріальне становище. Донька ОСОБА_3 , якій виповнився 21 рік, є інвалідом 1 групи з народження, непрацездатна, потребує догляду та утримання. Вона позбавлена можливості працювати, так як доглядає за донькою. Відповідач є інвалідом, отримує пенсію за станом здоров`я, однак має додаткові джерела отримання прибутків: в його володінні знаходиться три автомобілі КАМАЗ та дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення (паї). Вказане майно дає відповідачу можливість отримувати доходи. Посилаючись на те, що обов`язок утримувати дітей лежить на обох батьках, а вона сама не має фінансової змоги належним чином забезпечити дітей, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь на утримання неповнолітніх доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на кожну; стягнути з ОСОБА_1 на її користь на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1309 грн., але не менше 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1309 грн., але не менше 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 984,80 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що він є інвалідом 1 Б групи по зору та потребує сторонньої допомоги. Вказував, що єдиний його дохід - державна соціальна допомога інваліда 1 групи. Звертав увагу, що він як інвалід 1 групи - звільнений від сплати судового збору.

Позивачка своїм правом на надання відзиву, передбаченим ст.360 ЦПК України, не скористалась.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 квітня 1999 року між сторонами у справі було укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , за час перебування у шлюбі, у них народилася донька - ОСОБА_9 .

Згідно з копією довідки до акту-огляду МСЕК серії 12 ААА № 725230 від 18 вересня 2017 року ОСОБА_9 , на підставі первинного огляду встановлено першу «А» з 17 вересня 2017 року групу інвалідності з дитинства безстроково. За висновком про умови праці - не спроможна виконувати жодних видів праці. Потребує постійного (неконтрольованого) постійного догляду та нагляду.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька - ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася донька - ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_1 є інвалідом другої «Б» групи інвалідності по зору, згідно копії довідки до акту-огляду МСЕК серія 12 ААБ № 621118 від 28 січня 2020 року. Відповідачу ОСОБА_1 , на підставі повторного огляду, встановлено першу «Б» з 16 січня 2020 року групу інвалідності внаслідок загального захворювання по зору, безстроково.

Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 291 від 29 червня 2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 ..

З копій повідомлення про надання державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї від 16 березня 2021 року, довідки про отримання допомоги № 0225 від 18 березня 2021 року, вбачається, що сім`ї ОСОБА_2 , зареєстрованій та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 призначено соціальну допомогу з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року в сумі 3 290,86 грн.

З копії довідки про отримання допомоги від 07 лютого 2023 року № 58 вбачається, що ОСОБА_2 з 01 листопада 2021 року по 01 квітня 2023 року призначена допомога по догляду за інвалідом першої групи підгрупи А - ОСОБА_9 з 01 жовтня 2021 року, довічно.

З копії довідки, виданої установою соціального страхування відділення І в Лодзі 23 січня 2023 року ОСОБА_10 , станом на 23 січня 2023 року заявки на соціальне страхування та медичне страхування відсутні.

З копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що позивачці з 16 серпня 2021 року на праві власності за договором дарування належить житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, загальною площею 51,6 кв.м, житловою площею 29,5 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та з 13 березня 2014 року - земельна ділянка площею 0,11 га, для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :02:057:0406 .

Відповідачу ОСОБА_1 виплачено соціальну допомогу інваліду 1 групи: в період з січня по червень 2022 року в розмірі 12268 грн. (з січня по лютий по 1 934 грн щомісячно; з березня по травень по 2100 грн щомісячно), в період з січня по грудень 2021 року в розмірі 1 818 грн (з січня по червень по 1 769 грн щомісячно; з липня по листопад по 1 854 грн щомісячно, в грудні - 1 934 грн.

Також з копій свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належать транспортні засоби: з травня 2008 року - марки КАМАЗ, тип бортовий-С, 1993 року випуску, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; з 17 липня 2001 року - марки КАМАЗ, модель 55102, 1989 року випуску, колір оранжевий, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно з інформаційно-консультаційними довідками від 25 жовтня 2022 року, ринкова вартість транспортних засобів: марки КАМАЗ, модель 53202, тип бортовий-С, 1993 року випуску становить 390 200 грн; з 17 липня 2001 року - марки КАМАЗ, модель 55102 тип - вантажний, 1989 року випуску, 1989 року випуску становить 235 600 грн.

З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 032213 від 29 грудня 2003 року вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 3,1239 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 12:232:865:00: 02:034:0008.

ОСОБА_11 на праві власності належить земельна ділянка площею 3, 1240 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 12:232:865:00:02:034:0009.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з рівного обов`язку батьків щодо утримання дітей, потреби дітей в утриманні, відсутності домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у справі. Також суд взяв до уваги, що відповідач, який є батьком неповнолітніх дітей, має першу «Б» групу інвалідності загального захворювання по зору, отримує відповідну соціальну допомогу, пов`язану з цим у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, втім має у власності майно та вважав за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 1309 грн. на кожну дитину, але не менше 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2022 року і до досягнення повноліття кожного з дітей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із матеріалів справи, неповнолітні діти сторін проживають разом з матір`ю, відповідач є їх батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання доньок.

Суд першої інстанції при визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільних дітей, на думку колегії суддів, діяв в інтересах дітей, виходив з обов`язку батьків забезпечувати неповнолітніх дітей та дбати про їх необхідний та достатній рівень життя, а також врахував матеріальний стан та стан здоров`я платника аліментів, та взяв до уваги, щовідповідач є інвалідом другої «Б» групи інвалідності по зору, що відповідачу на праві власності за договором дарування належить житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, загальною площею 51,6 кв.м, житловою площею 29,5 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та з 13 березня 2014 року - земельна ділянка площею 0,11 га, для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :02:057:0406. Відповідачу ОСОБА_1 виплачено соціальну допомогу інваліду 1 групи: в період з січня по червень 2022 року в розмірі 12268 грн., в період з січня по грудень 2021 року в розмірі 1 818 грн. Відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належать транспортні засоби: з травня 2008 року - марки КАМАЗ, тип бортовий-С, 1993 року випуску, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; ринкова вартість якого становить 390 200 грн. та з 17 липня 2001 року - марки КАМАЗ, модель 55102, 1989 року випуску, колір оранжевий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість якого становить 235 600 грн. Відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 3,1239 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 12:232:865:00: 02:034:0008,у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів не бере до уваги.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Втім, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 1984,80 грн.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18.

Так матеріалами даної справи підтверджується факт того, що відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 1 Б групи по зору.

Згідно із пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 1 984,80 грн. слід скасувати, прийнявши до уваги доводи апеляційної скарги відповідача в частині відсутності правових підстав для стягнення з нього судового збору, в іншій частин рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 1984,80 грн скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

І.Ю. Ткаченко